ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/830/22

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/305/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В, Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24.12.2008 у розмірі 40 266,49 грн станом на 25.01.2022 та судові витрати у розмірі 2 481 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.12.2008, згідно якої їй відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 25 000 грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. 24.12.2008 відповідачка також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитно картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій підтвердила, що «з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка в порушення умов кредитного договору, ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим, станом на 25.01.2022 має заборгованість у розмірі 40 266,49 грн, яка складається з:

34 156,15 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

34 156,15 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

6110,64 грн заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн нарахована пеня;

0,00 грн нарахована комісії.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на ухвалення рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з моменту підписання відповідачкою заяви між нею та Банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Заявник зазначає, що у заяві від 14.09.2020 відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складаються між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Вказує, що у виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, а також частково погашав заборгованість за договором.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, наголошує, що заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

Уважає, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем надано до суду Заяву-анкету від 19.11.2009, яка підписана особисто відповідачем. У наданій заяві встановлена, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), тип кредитної картки, валюта кредиту, порядок погашення.

Заявник указує, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що розрахунки заборгованості, які містяться в матеріалах справи необґрунтовані, а тому в силу принципу змагальності сторін, визначеного статтею 12 ЦПК України, позивач не надав належних та допустимих доказів надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд.

Судом у справі встановлено, що 24.12.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви (а.с.19).

За заявою ОСОБА_1 виявила бажання отримати кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду», із кредитним лімітом у сумі 500 грн, базовою процентною ставкою за кредитом 2,5%.

У тексті вказаної заяви зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_1 ознайомилась і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Умови та Правила), а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підвереджує факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Цієї ж дати, 24.12.2008, відповідачкою підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», якою встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2, 5% на місяць (30 % на рік), визначено розміри комісій та штрафів (а.с.20).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 24.12.2008, термін дії до 11/12, тип картки карта Універсальна; № НОМЕР_2 , дата відкриття 19.12.2012, термін дії до 11/16, тип картки PRVVU MASTERCARD STANDART INSYANT; № НОМЕР_3 , дата відкриття 24.01.2017, термін дії до 10/20, тип картки карта Універсальна Gold (а.с.17).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , на кредитній картці за номером НОМЕР_1 , 24.12.2008 встановлено кредитний ліміт 500 грн., 22.02.2011 збільшено кредитний ліміт до 1200 грн, 08.04.2011 збільшено кредитний ліміт до 1400 грн, 21.06.2011 збільшено кредитний ліміт до 1900 грн, 24.06.2011 збільшено кредитний ліміт до 2300 грн, 21.10.2014 збільшено кредитний ліміт до 3000 грн, 20.01.2016 збільшено кредитний ліміт до 4000 грн, 21.01.2016 збільшено кредитний ліміт до 4000 грн, 03.04.2016 збільшено кредитний ліміт до 8100 грн, 24.01.2017 збільшено кредитний ліміт до 8100 грн, 23.11.2018 збільшено кредитний ліміт до 14000 грн, 06.12.2018 збільшено кредитний ліміт до 22000 грн, 05.01.2019 збільшено кредитний ліміт до 24000 грн, 10.01.2019 збільшено кредитний ліміт до 25000 грн, 15.06.2021 змінено кредитний ліміт до 0 грн (а.с.18).

Також до позову Банком додано Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку без зазначення дат, які відповідачкою не підписані та зміни в договірну базу за платіжними картами (а.с. 24-26, 27-30).

Відповідно до виписки за договором №б/н від 24.12.2008, за період з 24.12.2008 по 26.01.2022 на рахунку ОСОБА_1 було усього надходжень 159908 грн 61 коп., баланс на кінець періоду 40 266 грн 49 коп. (а.с.39-52)

За наведеним Банком у позові та доданим до позовної заяви розрахунком розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 24.12.2008 станом на 25.01.2022 становить 40 266,49 грн, з яких:

34 156,15 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

34 156,15 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

6110,64 грн заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн нарахована пеня;

0,00 грн нарахована комісії (а.с. 6-16).

За період з 24.12.2008 по 29.08.2014 відсоткова ставка за кредитом становить 2,5% на місяць (30% на рік), з 01.09.2014 по 31.03.2015 відсоткова ставка за кредитом становить 34,8% на рік, 01.04.2015 по 31.05.2015 відсоткова ставка за кредитом становить 43,2% на рік, з 01.06.2015 по 24.07.2015 відсоткова ставка за кредитом становить 2,5% на місяць (30% на рік), з 25.07.2015 по 16.05.2016 відсоткова ставка за кредитом становить 2,9% на місяць, 17.05.2016 по 12.01.2017 відсоткова ставка за кредитом становить 3,6% на місяць, з 24.01.2017 по 31.07.2020 відсоткова ставка за кредитом становить 3,5%, з 01.08.2020 по 25.01.2022 відсоткова ставка за кредитом становить 3,4% на місяць (а.с.6-16).

Будь-яких інших доказів позивачем до позовної заяви та протягом розгляду справи судом першої інстанції додано не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 24.12.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» надало їй грошові кошти у розмірі 25 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом.

ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 24.12.2008, в якій визначено умови щодо розміру процентної ставки - 2,5% в місяць, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 20).

Із наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» розраховувало проценти за кредитом, виходячи із різних процентних ставок - 30% річних, 27,6% річних, 32,8 % річних, 40,8% річних, 42% річних, 43,2 % річних та 84% річних , що не відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також умовам підписаної анкети-заяви.

Також, з матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» обраховувало заборгованість по тілу кредиту з урахуванням того, що суми, які вносилися відповідачкою на картковий рахунок, зараховувалися банком, в тому числі, у погашення заборгованості за процентами, що нараховувалися банком за ставками 30,00 % річних, 34,80% річних, 40,80 % річних, 84% річних, що не відповідає погодженим умовам.

Також, як вбачається з наданих позивачем розрахунків, в рахунок погашення процентів АТ КБ «Приватбанк» було зараховано 31 282,36 грн.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не мало права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою, вказана сума має враховуватися при визначенні суми заборгованості за кредитом, яка підлягає поверненню АТ КБ «Приватбанк».

А відтак, у колегії суддів фактично відсутня можливість визначити дійсний розмір заборгованості по процентам та тілу кредиту згідно погоджених сторонами умов, про що також констатовано у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції відповідно до принципу диспозитивності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що у виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, остання користувалася кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість за договором, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості у визначеному останнім розміром, зважаючи на безпідставне збільшення кредитного ліміту та відсоткової ставки та за відсутності належних розрахунків.

Не є слушними доводи апеляційної скарги про те, що заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачкою не надано, зважаючи на те, що у відзиві на позовну заяву відповідачка зазначала, що таких вона не бачила та не підписувала.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Неспроможними є посилання заявника на те, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості, оскільки протягом розгляду справи ОСОБА_1 висловлювала про свою необізнаність з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також незгоду із розміром заборгованості у зв`язку із безпідставною зміною умов кредитування.

В апеляційній скарзі Банк посилається на підписані між ним та ОСОБА_1 заяви-анкети від 19.11.2009 та 14.09.2020, але таких матеріали справи взагалі не містять.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду м. Чернігова від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко