Справа № 570/2900/23
Номер провадження 2/570/859/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Маринич І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійих вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.07.2023 року, позивачка, звернувшись до суду з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб, зареєстрований 04.12.2018 року Рівненським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 49; стягнути з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття, а також визначити місце проживання дітей з матір`ю. Понесені нею витрати по сплаті судового збору просить залишити за нею.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вже тривалий час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, взагалі не спілкуються. Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти перебувають на повному утримання позивачки, відповідач самоусунувся від утримання дітей. На сьогоднішній день між сторонами немає спільного погодження щодо способу утримання дітей та визначення їхнього місця проживання, у зв`язку з чим виникають непорозуміння та спори.

19.04.2023 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

20.07.2023 року ухвалою суду витребувано від Служби у справах дітей виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей.

В судовому засіданні позивачка підтримала зменшені позовні вимоги повністю та просила суд їх задоволити.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримала висновок щодо визначення місця проживання дітей, не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Вислухавши позивачку та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 04.12.2018 року Рівненським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 49.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка.

При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Таким чином, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позивачкою за однією адресою зареєстрований неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з відповідачем за однією адресою зареєстрована неповнолітня дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане підтверджується витягами з реєстру територіальної громади.

Згідно висновку органу опіки і піклування Корнинської сільської ради, вважають доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів,

А також забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини (ст.9 Конвенції).

За практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу («Ельшольц проти Німеччини»). Наразі існує широкий консенсус на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси («Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії»). При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два фактори: по-перше, збереження її зв`язків з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним («Мамчур проти України»). В окремій думці у справі «М.С. проти України» суддя Карло Ранзоні наголошує, що, згідно з позицією ЄСПЛ, батьки повинні мати рівні права в спорах про опіку («Зоммерфельд проти Німеччини») і що найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків ( «Сахін проти Німеччини»). При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. (Постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 (провадження № 61-18882св19).

Верховний Суд у даній категорії справ зауважує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, сукупністю достовірно встановлених судом доказів, встановлено, що батьки дітей проживають окремо, діти постійно проживають за місцем проживання матері, між ними та матір`ю встановлені сталі соціальні зв`язки. Дійсно, судом не встановлено заперечень з боку батька дитини щодо даного постійного місця проживання дітей за місцем проживання матері та заперечень щодо подальшого проживання дітей з матір`ю до суду не надходило. Проте, суд вважає, що з метою урегулювання юридичних питань відповідно до положень ЦК України, СК України, пов`язаних з місцем проживання неповнолітніх дітей, слід ухвалити рішення суду та визначити судовим рішенням місце проживання дітей. Таким чином, за наведених обставин на підставі належних та допустимих доказів встановлених судом, суд прийшов до висновку про задоволення даної позовної вимоги та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , що, на думку суду, відповідає інтересам дітей.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Жодних об`єктивних доказів щодо зазначених обставин як позивачкою, так і відповідачем не надано. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення аліменти за рішенням суду в розмірі, заявленому позивачкою - 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до положень відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Понесені нею судові витрати в сумі 2147,20 грн. позивачка просить залишити за собою.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійих вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задоволити повністю.

Шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 04.12.2018 р. у Рівненському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (актовий запис № 49) - розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їх матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.06.2023 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 08.01.2019 р., РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Корнин, вул. Центральна, буд. 41 б.

Повне судове рішення складено 18.09.2023 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.