ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 640/2399/19
Номер провадження 22-ц/818/1249/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представників позивачки адвокатів Орел В. В., Старостіної К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року в складі судді Губської Я.В. у справі № 640/2399/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 20 квітня 2018 року між сторонами укладено договір позики шляхом написання розписки, за якої відповідач отримав 236 000 доларів США, що на час укладання договору еквівалентно 6 136 000 грн строком до 18-00 годин 31 грудня 2018 року.

ОСОБА_2 в повному обсязі кошти за договором позики не повернув, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 188 000 доларів США, що на день подання позовної заяви складає 5 215 300,48 грн.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що розписка від 20 квітня 2018 року була складена внаслідок обману та шахрайських дій ОСОБА_1 та кошти у розмірі 236 000 доларів США він фактично не отримував.

Відповідачка звернулась до нього з проханням написати розписку від 20 квітня 2018 року з метою пред`явити її у банк на підтвердження необхідності отримання значної суми грошових коштів у іноземній валюті щодо якої існують ліміти та обмеження на її зняття із банківських рахунків. ОСОБА_1 запевняла, що вона володіє необхідним розміром доларів США, проте без такої розписки не може їх зняти із свого рахунку. ОСОБА_2 , тоді ще довіряючи ОСОБА_1 , для повернення власних грошових коштів, які були надані у борг відповідачці, написав спірну розписку та підписав пустий бланк, наданий відповідачем, який вона в подальшому використала для складення договору позики від 20 квітня 2018 року. При цьому, інші відомості, окрім підпису, до договору позики внесені невідомою особою. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір позики від 20 квітня 2018 року, укладений між ним та ОСОБА_1

20 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи.

Клопотання мотивована тим, що відомості про особу позикодавця внесена не ним, а невідомою особою, а тому для встановлення факту і способу внесення змін до спірного договору позики рукописних відомостей про боргові зобов`язання наявні підстави для призначення у справі комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року по справі № 640/2399/19 призначено комплексну судову експертизу: почеркознавчу та технічну експертизу документів, проведення якої доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.» (далі - ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.»)

На вирішення експертів поставлено наступні питання:

1) Чи виконаний рукописний текст та підпис у Договорі позики від 20.04.2018 року та розписки від 20.04.2018 року ОСОБА_2 ?

2) Чи виконаний рукописний текст та підпис у Договорі позики від 20.04.2018 року та розписці від 20.04.2018 року ОСОБА_1 ?

3) Що виконано раніше у Договорі позики від 20.04.2018 року: підпис від імені ОСОБА_2 у графі «підписи сторін» чи інший рукописний текст Договору позики від 20.04.2018 року та підпис від імені ОСОБА_1 у графі «підписи сторін»?

Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 заперечує отримання грошових коштів за договором та розпискою від 20 квітня 2018 року та написання ним рукописно тексту договору та розписки, що є суттєвими для вирішення даної справи та потребує спеціальних знань експерта, клопотання про призначення експертного дослідження підлягає задоволенню.

07 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи ОСОБА_2 визнавав обставини щодо підписання ним розписки 20 квітня 2018 року, що виключає необхідність проведення експертизи.

Ухвалами суду першої інстанції від 11 жовтня 2021 року по справі вже призначались комплексна почеркознавча та авторознавча експертизи розписки від 20 квітня 2018 року, які не були проведені у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів самим ОСОБА_2 , що свідчить про незацікавленість останнього у проведенні дослідження.

Вважає, що призначення експертизи призведе до затягування розгляду справи, а звернення до суду з таким клопотанням є способом ухилення від боргових зобов`язань. Крім того, у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, питання про повернення до стадії підготовчого провадження не ставилося та оскаржуваною ухвалою не вирішувалося.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 14 вересня 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи, отримано представниками позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 3, а.с. 232, 237).

Судові повістки-повідомлення надіслані позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 повернулася до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони(т.3, а.с. 238 - 241).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Зустрічний позов про визнання правочину недійсним ОСОБА_2 пред`явлено у квітні 2019 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи відмовлено (том 1 а. с. 48).

За клопотанням ОСОБА_2 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року по справі № 640/2399/19 призначено судову комплексну фоноскопічну, лінгвістичну експертизу аудіо-запису телефонних розмов, зафіксованих на електронному флеш-носії інформації «Team» ( том 1 а.с. 111-112).

На виконання вказаної ухвали 22 грудня 2020 року експертами ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.» складено відповідний висновок (том 1 а.с. 134 150)

За клопотанням ОСОБА_2 ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2021 року по справі призначено комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизу Договору позики від 20 квітня 2018 року та авторознавчу експертизу, проведення яких доручено експертами ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.» ( том 3, а.с. 111-112, 13-14).

Відповідно до повідомлення про неможливість надання висновку експерта за цивільною справою № 640/2399/19, складеного експертами ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.» судова-почеркознавча експертиза, призначена ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року не проведена у зв`язку з невиконанням клопотання експерта про уточнення статусу експертиз та надання оригіналу договору позики від 20 квітня 2018 року, вільних, умовно-вільних , експериментальних зразків підписів та почерків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 3, а. с. 39)

18 січня 2022 року експертами ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.» складено повідомлення про неможливість надання висновку експерта щодо питань, визначених ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року, якою призначено судову лінгвістичну (авторознавчу) експертизу по справі № 640/2399/21 (том 3 а. с. 43).

Відповідно до частин 1 та 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Частиною 1 статті 105 ЦПК України встановлено вичерпний перелік обов`язкового призначення експертизи судом за клопотанням хоча б однієї із сторін, а саме - якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

За статтею 112 ЦПК України комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань.

У висновку експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність.

За результатами проведених досліджень, узагальнення та оцінки отриманих результатів експертами складається та підписується єдиний висновок, в якому формулюється загальний висновок щодо поставлених на вирішення експертизи питання або питань. У разі виникнення розбіжностей між експертами висновки оформлюються відповідно до частини 2 статті 111 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Оскільки предметом зустрічного позову є визнання недійсним договору позики, а підставами, якими обґрунтовується вказаний позов є складання тексту розписки іншою особою, аніж ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів, оскільки встановити дійсність чи недійсність підпису відповідача (позивача за зустрічним позовом) на оскаржуваному договорі на підставі інших доказів є неможливим.

Доводи ОСОБА_1 про ненадання відповідачем додаткових матеріалів, у зв`язку з чим раніше призначені експертизи проведені не були, що свідчить про затягування процесу та незаінтересованість у фактичному проведенні дослідження є необґрунтованими.

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 756/3115/17 виклав висновок про те, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставин, чи підписував відповідач договір позики, за яким позивач просить стягнути заборгованість, має істотне значення для правильного вирішення спору по суті.

Оцінюючи обґрунтованість судових рішень про відхилення клопотання про призначення судової експертизи, Верховний Суд вважає, що висновки суду про невиконання або про неможливість виконання судової експертизи у зв`язку з ненаданням відповідних документів для її проведення не є достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Посилання позивача про відсутність підстав для призначення експертизи у зв`язку з визнанням відповідачем обставин є необґрунтованим, оскільки як вбачається з пояснень ОСОБА_2 він заперечує саме щодо написання тексту розписки, а не підпису та експертиза заявлена відповідно саме щодо цього питання.

Доводом апеляційної скарги також вказана та обставина, що клопотання про проведення експертизи було заявлено уже після закриття по справі підготовчого провадження та призначено по справі судовий розгляд по суті, що є порушенням цивільного процесу.

Згідно частини 1 статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, зроблено висновок, що:

«відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З огляду на викладене є підстави вважати, що призначення судом першої інстанції експертизи після закриття підготовчого провадження не порушує принципу розумної пропорційності між застосованими засобами розгляду справи та законністю цілі та відповідає сутності права ОСОБА_2 на доступ до суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст.149 - 150,367,374,375,381, 384,389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженю в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина