Постанова

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10010/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 10 квітня 2023 року

в складі судді Ольшевської О. І.

у цивільній справі №752/12212/21 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ДІ ЛАБ"

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

У С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що її з порушенням трудового законодавства 20.04.2021 звільнено з посади менеджера з персоналу до відділу управління персоналом з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕС ДІ ЛАБ" (далі - ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ", Товариство), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" №316-к/тр від 19.04.2021, поновити її на посаді менеджера з персоналу до відділу управління персоналом, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25 377,75 грн та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не встановив, що не було законних підстав для звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки реально не відбулося змін в організації виробництва і праці, чисельність працівників не скорочено. На думку скаржника, суд не дослідив наявність/відсутність реальних змін в організації виробництва та праці.

Судом не взято до уваги, що відповідачем не було надано наказ (рішення) про зміну в організації виробництва та праці, не доведено, які саме заходи зумовили прийняття наказу від 18.02.2021 про скорочення посади позивача, як і не надано правового аналізу тому, що навпаки, з наданих відповідачем доказів вбачається, що останній розширював штат працівників, відкрив нові філіали, постійно шукав кандидатів на вакантні посади, на наступний день після звільнення ввів вісім нових посад.

Судом першої інстанції не було взято до уваги правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та висловлених в постановах від 05.04.2023 у справі №127/4059/21, від 21.02.2020 у справі №761/25605/17 та від 14.09.2022 у справі №629/2612/20, від 13.12.2022 у справі №608/2424/20, від 24.02.2022 у справі №165/3005/19, від 18.08.2021 у справі №659/51/20, від 02.10.2019 у справі №127/1778/18, від 04.03.2021 у справі №753/11171/19 та від 31.03.2021 у справі №554/3264/18.

Суд не встановив факту відсутності скорочення чисельності працівників та не взяв до уваги, що після попередження позивача про звільнення відповідач одночасно розширює відділ з управління персоналом, додаючи нову посаду "фахівець з підбору на навчання персоналу" з аналогічними посадовими обов`язками, які виконувала позивачка, але їй ця посада не була запропонована.

Вказувала, що кількісний склад та функціональні обов`язки працівників відділу з управління персоналом залишилися незмінними, але замість позивача на роботу було взято іншу особу з аналогічними функціями, а посаді позивача додатково розширено посадові обов`язки.

Суд не встановив порушення порядку вивільнення працівників, а саме не врахував, що спочатку відповідач визначив особу позивача як таку, що слід скоротити, а потім прийняв рішення про скорочення 1 штатної одиниці посади "менеджер з персоналу".

Суд дійшов помилкового висновку про дотримання відповідачем порядку визначення переважного права згідно ст. 42 КЗпП України, оскільки не врахував тверджень позивача, щодо її переважного права для залишення на роботі.

Суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку, що відповідач виконав свій обов`язок за ст. 49 КЗпП України та запропонував всі вакантні посади з моменту скорочення посади до дня звільнення. Додала, що суд не здійснив належної правової оцінки обставинам позивача, які вказують на не виконання відповідачем вимог ч. 3 ст. 49 КЗпП України, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи по суті та відмови в задоволенні позовних вимог.

Зазначила, що судом ухвалено рішення на підставі неналежних доказів, які були подані відповідачем в порушення вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що судом безпідставно не була прийнята заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без оплати судового збору, що є порушенням вимог Закону України "Про судовий збір" та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

За наведених обставин просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - Цирулевська М. В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом від 09 вересня 2020 року №1122-к/тр ОСОБА_1 була прийнята на посаду менеджера з персоналу до відділу управління персоналом з 10 вересня 2020 року, про що були внесені відомості до трудової книжки позивача.

Засіданням комісії ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" про визначення працівників на звільнення та залишення на роботі (протокол №1) встановлено, що чисельність працівників кадрової служби повинно складати дві штатні одиниці, однак, враховуючи складність роботи та перерозподіл функціональних обов`язків, є потреба у скорочені однієї штатної одиниці. Комісією визначено пріоритет залишення на посаді менеджера, а саме: менеджери з персоналу, які займаються пошуком кандидатів на роботу - дві штатних одиниці ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) та обґрунтовується комісією тим, що є досвід роботи в пошуку кандидатів, оперативно закривають відкриті вакансії, вміння знайти спільну мову з кандидатами, великі навички щодо викладення та донесення доступної інформації про лабораторію, виконання функціональних обов`язків належно та якісно, плинність кадрів за спеціальністю (лікарі, сестра медична, молодший медичний персонал та інших спеціальностей) потребують багато часу на розгляд великої кількості резюме, проведення співбесід, тощо; менеджер з персоналу ( ОСОБА_6 ), що обґрунтовується комісією тим, що досвід роботи у відділі кадрів становить 15 років, фахівець з поглибленими знаннями у веденні кадрової роботи та знання законодавства України, вища освіта за спеціальністю правознавство та здобула кваліфікацію юриста (Університет імені Т. Шевченка), за період роботи проявила себе як відповідальна, старанна, порядна, акуратна та пунктуальна і має такі якості, як завзятість, витримку, вміння досягати цілей.

Комісією складений висновок про те, що підлягає скороченню посада - менеджер з персоналу, яку займає ОСОБА_1 , оскільки функціональні обов`язки по прийому та звільненню працівників здійснює менеджер з персоналу ОСОБА_6 , по заповненню документів на прийом здійснюють менеджери, які займаються пошуком кандидатів ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ). Перевірка табеля відпрацьованого робочого часу здійснює ОСОБА_1 та бухгалтер по зарплаті, введення трудових книжок здійснює ОСОБА_1 , при цьому повторну перевірку трудових книжок здійснює ОСОБА_6 . Покласти більший перелік виконання функціональних обов`язків на ОСОБА_1 немає можливості, оскільки стаж роботі на посаді менеджера з персоналу становить лише 4 місяці.

15 лютого 2021 року на засіданні комісії ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» вирішувались питання щодо скорочення чисельності штату працівників у зв`язку із перерозподілом функціональних обов`язків та питання, щодо повідомлення працівника, посада якого скорочується, про скорочення у штатному розписі та створення належних умов працівнику для подальшого працевлаштування.

За результатами засідання було постановлено: погодити Наказ про перерозподіл функціональних обов`язків від 15.02.2021 та про скорочення штату від 18.02.2021; повідомити за два місяці менеджера з персоналу ОСОБА_1 про скорочення з посади менеджера з персоналу. Враховуючи, що в ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» на момент скорочення відсутні посади, виходячи з її професії, спеціальності, освіти та кваліфікації, що могли бути запропоновані ОСОБА_1 , запропонувати останній для оперативного пошуку роботи - скорочення робочого часу з 8 годин до 2 годин, з режимом роботи з 09-00 до 11-00, зі збереженням повного окладу на період з 01.03.2021 по 18.04.2021.

Про прийняті Комісією ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» рішення було додатково проінформовано всіх працівників, шляхом розміщення інформації на першому поверсі біля турнікету вхід/вихід ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ», а саме: Наказу про перерозподіл функціональних обов`язків від 15.02.2021 та Наказу про скорочення штату від 15.02.2021.

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про майбутнє вивільнення, також повідомлено про те, що на підприємстві відсутні вакантні посади, які могли б бути їй запропоновані, однак в разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну, вона буде запропонована позивачу.

26 лютого 2021 року видано наказ №171-к/тр про запровадження дистанційної роботи ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу №171-к/тр ОСОБА_1 , за її згодою, було переведено на дистанційну роботу з режимом праці з понеділка по п`ятницю з 09.00 год. до 11.00 год. (2 години в день, 10 годин в тиждень, замість 8 годин в день та 40 годин в тиждень) зі збереженням окладу за повний відпрацьований день (8 год.).

Судом також встановлено, що згідно повідомлення про вільні вакансії від 12.03.2021, позивачці було запропоновано наступні вакансії: фахівець контролю якості обслуговування клієнтів; фахівець сервісу та розвитку мережі; касир; менеджер з маркетингу; менеджер по роботі з корпоративними клієнтами; комплектувальник; фахівець з питань територіального розвитку; архіваріус; кур`єр; оператор телекомунікаційних послуг.

Дане повідомлення позивачем не було підписано, про що був складений акт від 12.03.2021 про відмову в ознайомленні про вільні та запропоновані вакансії для працевлаштування. Тобто, відповідача протягом всього строку вивільнення позивача (лютий, березень, квітень 2021 року) були наявні вакантні посади, які могли бути запропонована позивачу, однак остання від запропонованих посад відмовилась.Інші вакантні посади на підприємстві не відповідали кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1 , а тому не могли бути останній запропоновані.

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера з персоналу відділу управління персоналом з 20 квітня 2021 року, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (наказ №316-к/тр).

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також врахувавши відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивачки проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку чим правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення порядку звільнення позивача з посади, а також про відсутність реальних змін в організації виробництва і праці, не скорочення чисельності працівників, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи наявне рішення відповідача, щодо змін в організації виробництва та праці, яким є наказ №11-ОД від 18.02.2021, з якого слідує, що у зв`язку з вдосконаленням виробничої структури, перерозподілом функціональних обов`язків, технологічними змінами у виробничому процесі та з метою вдосконалення роботи ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ», для забезпечення скорочення непродуктивних витрат праці: 1) скорочено одну штатну одиницю у відділі управління персоналом: менеджер з персоналу з 20 квітня 2021 року; 2) директору з управління персоналом ОСОБА_7 наказано провести скорочення у відповідності до вимог чинного законодавства України та внести відповідні зміни до штатного розпису; 3) директору з управління персоналом ОСОБА_7 наказано вручити працівникам, посади яких підлягають скороченню, повідомлення про наступне звільнення, згідно зі ст. 49-2 КЗпП України. Запропонувати посади працівникам, які підлягають скороченню, роботу на інших вакантних посадах (за наявності).

Отже, твердження скаржника про відсутність у матеріалах справи наказу (рішення) власника або уповноваженої особи щодо змін в організації виробництва та праці (скорочення штату) не відповідає дійсності та спростовується доказами, які до того ж додає до матеріалів справи власне позивачка.

Щодо доводів апеляційної скарги, що штат працівників ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" не скорочено, колегія суддів зазначає таке. Зокрема, що стосується скорочення штатної одиниці - менеджера з персоналу, то слід зазначити, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, які підтверджують, що одну штатну одиницю менеджера з персоналу (у відділі управління персоналом) було скорочено. Такими доказами є: наказ №11-ОД від 18.02.2021 (про скорочення штату); наказ №12-ОД від 18.02.2021 (про повідомлення позивача про скорочення штатної одиниці); наказ про перерозподіл функціональних обов`язків менеджера з персоналу; протоколи засідання Комісії ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» №1 та №2; штатні розписи від 01.01.2021, від 01.04.2021, чинні до моменту/на момент звільнення ОСОБА_1 (з наказами ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» про їх затвердження).

Вище перелічені докази вказують на те, що до звільнення ОСОБА_1 (по 20.04.2021) у відділі управління персоналом було 4 штатні одиниці менеджера з персоналу, а після звільнення (з 21.04.2021) у відділі управління персоналом наявними є 3 штатні одиниці менеджера з персоналу.

При цьому, беручи до уваги положення трудового законодавства, позивачка помилково вважає, що одразу після повідомлення про скорочення штатної одиниці (18.02.2021) відповідна посада мала бути скорочена, оскільки позивачка мала право працювати на вказаній посаді не менше 2-х місяців, як це передбачено трудовим законодавством.

Відтак, штатна одиниця менеджера з персоналу могла бути скорочена (з відображенням зменшення кількості таких посад у штатному розписі) лише після звільнення Позивача (тобто, з 21.04.2021).

При цьому, слід також зауважити, що наявними у справі доказами підтверджується й те, що скорочення штатної одиниці менеджера з персоналу було продиктовано ще й тим, що з грудня 2020 року відбулися значні зміни у бізнес-процесах відділу управління персоналу, що автоматизували вирішення окремих питань (насамперед, обліку окремих складових у кадрових питаннях) та, в свою чергу, сприяли зменшенню навантаження на менеджерів з персоналу, які займалися кадровою документацією, та зумовили економічну доцільність скорочення однієї такої штатної одиниці.

Як вбачається з матеріалів справи, наданими відповідачем письмовими доказами підтверджується черговість дій при здійсненні процедури скорочення штату та звільнення позивача. З цих документів вбачається, що як організаційні дії щодо скорочення чисельності штату працівників Товариства (протоколи засідання Комісії TOB «СІ ЕС ДІ ЛАБ» №1 та №2, які єдокументами та мають юридичний характер), так і видання наказів на їх виконання свідчать про те, що питання скорочення штату працівників розглядалося першочергово, із подальшим вирішенням питання щодо конкретного працівника, що підлягає звільненню у зв`язку із скороченням його посади, що прослідковується у такому: першим питанням, яке вирішувалось Комісією (протокол засідання Комісії ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» №1), було визначення чисельності працівників у відділі управління персоналом із ухваленням рішення про доцільність скорочення однієї посади (штатної одиниці) менеджера з персоналу. І лише за наслідками розгляду означеного питання, з метою визначення працівника, рекомендованого до звільнення, у зв`язку із скороченням штату, було здійснено перевірку кваліфікації та продуктивності праці всіх чотирьох працівників, що займали посаду менеджерів з персоналу.

Відтак, спочатку був виданий наказ №11-ОД від 18.02.2021 про скорочення штату, а на його виконання - наказ №12-ОД від 18.02.2021, яким позивачку повідомлено про скорочення штатної одиниці та здійснено подальшу процедуру звільнення ОСОБА_1 .

Таким чином, твердження скаржника про те, що визначення кандидатури позивача для звільнення відбулось раніше ніж здійснення процедури скорочення штату працівників, спростовується наявними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач після попередження позивача про звільнення одночасно розширював відділ з управління персоналом, додаючи нову посаду "фахівець з підбору на навчання персоналу" з аналогічними посадовими обов`язками, теж не спростовують висновку суду відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки, окрім іншого, з наявних у справі доказів вбачається, що для зайняття такої посади необхідна була медична освіта, стаж роботи за посадою "реєстратор медичний" від 6 місяців, знання програми Medcloud та знання касової дисципліни, тоді як ОСОБА_1 не відповідала таким кваліфікаційним вимогам.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідачем не було дотримано порядку визначення переважного права позивача на залишення на роботі, згідно із ст. 42 КЗпП України, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

У постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі №452/2056/18 та від 20 серпня 2018 року у справі №537/1621/17 зроблено висновок, що роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №569/9913/18).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2021 спеціальною комісією ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" шляхом проведення аналізу продуктивності та кваліфікації працівників було визначено, що як з точки зору кваліфікації, так і продуктивності праці інших працівників у порівнянні із відповідними характеристиками, даними, показниками ОСОБА_1 , що переважне право останньої у співвідношенні з іншими працівниками, на залишення на роботі не порушено.

Більш того, позивачка, посилаючись як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі на порушення відповідачем її переважного права залишення на роботі, не наводить жодних конкретних заперечень, щодо наданого відповідачем аналізу кваліфікації та продуктивності праці менеджерів з персоналу ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ", як і щодо висновків відповідача про залишення на роботі інших працівників, що займали аналогічну посаду. Так, позивачка лише наводить загальні твердження про незаконність, на її думку, свого звільненні, та цитує положення ст. 40, 42 КЗпП України. А про те, що ОСОБА_1 має переваги у залишенні на роботі з підстав, визначених ч. 2 ст. 42 КЗпП України, остання в позовній заяві жодним чином не обґрунтувала.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду, щодо виконання відповідачем свого обов`язку, визначеного ст. 49-2 КЗпП України, з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Фінанси» та здобула кваліфікацію магістра з фінансового менеджменту.

Станом на дату повідомлення ОСОБА_1 про наступне звільнення (18.02.2021) у відповідача були вакантними наступні посади: лікар-біолог, лаборант-лаборант, медична сестра, асистент біолога, лікар--патологоанатом, генетик, біолог, адміністратор системи, лікар-лаборант, інженер з охорони праці, сестра медична.

Всі вищевказані посади не могли бути запропоновані позивачу, оскільки спеціальність та кваліфікація ОСОБА_1 не відповідають вимогам до вищевказаних посад, оскільки такі посади передбачали наявність вищої або середньої медичної освіти, вищої або середньої технічної освіти (підтверджуючі документи щодо кваліфікаційних вимог до означених посад містяться в матеріалах справи). Відтак, відповідач не мав змоги запропонувати позивачу зазначені вище вакантні посади.

Як вже вказувалося вище, в подальшому, а саме 12.03.2021 ОСОБА_1 було надано повідомлення про вільні вакансії у ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" та запропоновано працевлаштуватись за наступними вакансіями: 1) фахівець контролю якості обслуговування клієнтів - відділ кол-центру, з посадовим окладом 7500 грн; 2) фахівець сервісу та розвитку мережі - відділ сервісу та розвитку мережі, з посадовим окладом 7500 грн; 3) касир з посадовим окладом 6500 грн; 4) менеджер з маркетингу - відділ маркетингу з посадовим окладом 8500 грн; 5) менеджер по роботі з корпоративними клієнтами, з посадовим окладом 8500 грн; 6) комплектувальник - відділ постачання та складу з посадовим окладом 6000 грн; 7) фахівець з питань територіального розвитку з посадовим окладом 7500 грн; 8) архіваріус - відділ архіву з посадовим окладом 6000 грн; 9) кур`єр - м. Ужгород з посадовим окладом 5800 грн; 10) оператор телекомунікаційних послуг з посадовим окладом 6500 грн.

Із зазначеними вище вакансіями позивачку було ознайомлено (зачитано вголос) у кабінеті директора з управління персоналом відповідача. Водночас, ОСОБА_1 відмовилась ознайомлюватись під підпис із вказаним повідомленням, як і відмовилась від усіх вакансій, про що складено акт, та про який вже вказувалося вище по тексту цієї постанови.

З огляд на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що позивачку не було повідомлено про наявні вакантні посади у ТОВ "СІ ЕС ДІ ЛАБ" за період з лютого по квітень 2021 року та не запропоновано цих посад.

З урахуванням наведеного в цілому, колегія суддів приходить до висновку, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, без дотримання вимог ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачка вказує на ухвалення судом рішення на підставі неналежних доказів, оскільки відповідачем надано докази з пропуском процесуальних строків. Зокрема, наголошує на тому, що докази відповідачем подано з письмовими поясненнями від 05.04.2023, тобто з пропуском процесуального строку, які неправомірно прийняті до уваги судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи апеляційної скарги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, при розгляді даної справи саме позивачкою неодноразово подавалися процесуальні документи із доданням доказів, які не були подані разом із позовом у даній справі (клопотання позивача про долучення доказів від 30.08.2021, 01.10.2021), а також подано клопотання про витребування доказів (без зазначення таких доказів у позовній заяві), яке було задоволено судом першої інстанції (ухвала Голосіївеького районного суду м. Києва від 13.02.2023).

З матеріалів справи вбачається, що саме зважаючи на такі процесуальні дії позивачки, відповідачем і вчинялися відповідні заходи процесуального реагування із наданням контраргументів та відповідних доказів на їх підтвердження, в тому числі й письмових пояснень від 05.04.2023 із відповідними документами.

Таким чином, є безпідставними доводи скаржника, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині дослідження доказів та їх оцінки. Відповідно, прийнявши до уваги доводи тадокази позивача, надані/подані поза процесуальними строками, судом були прийняті до уваги і відповідні докази/доводи відповідача, подані в якості контраргументів.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування судом правових висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами колегія суддів відкидає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 21.02.2020 у справі №761/25605/17 та від 14.09.2022 у справі №629/2612/20, оскільки у справах, які переглядалася касаційним судом, та у справі, яка переглядається апеляційним судом, судами встановлено різні обставини, зокрема щодо виконання роботодавцем обов'язку із запропонування працівнику всіх вільних посад.

Судом також правомірно не взято до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у справах №165/3005/19 та №127/1778/18, теж судами встановлено різні обставини, а саме у справах, які переглянуті касаційним судом, звільнення відбулося внаслідок реорганізації підприємства, тоді як у даній справі звільнення відбулося внаслідок скорочення чисельності штату.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №127/4059/21, від 13.12.2022 у справі №608/2424/20 та від 04.03.2021 у справі №753/11171/19 не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки в цих справах, які переглянуті касаційним судом, в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Також не заслуговує на увагу колегії суддів і посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 18.08.2021, оскільки Верховний Суд скасував судові рішення та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. А направлення справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення справи, отже, й остаточного формування правового висновку у ній.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не прийняв заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без оплати судового збору, оскільки за приписами діючого законодавства та згідно усталеної практики Верховного Суду така виплата прирівнюється до заробітної плати та не оплачується судовим збором. Проте, таке порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому й не може бути підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду та встановлення нових обставин, які не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська