Справа № 161/6396/23 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/975/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2022 в адміністративній справі №140/16279/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо ненадання публічної інформації за його запитом від 13.10.2021 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області розглянути його запит від 13.10.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території Луцького району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування і направити у встановлений Законом строк.

Протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях та приниженні, яких він зазнав унаслідок порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень, що викликало негативні емоції, погане самопочуття та пригнічений стан, він присвятив багато часу та сил для захисту порушеного права.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 50 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2023 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховувано практику Європейського суду з прав людини та аналогічну практику в схожих справах.

Посилається на ст. 19 Загальної декларації прав людини, відповідно до якої кожна людина має право на свободу переконань і на вільне їх виявлення; це право включає свободу безперешкодно дотримуватись своїх переконань та свободу шукати, одержувати і поширювати інформацію та ідеї будь-якими засобами і незалежно від державних кордонів.

Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, він змушений був відстоювати своє порушене право на доступ до публічної інформації.

У результаті неправомірної бездіяльності з боку відповідача він відчув моральні страждання, зокрема страх, невизнання та втрату довіри до державних органів, почуття безпорадності та невпевненості у своїх правах, тривогу, депресію та почуття самотності, образу та втрату гідності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 як до позовної заяви, так і до апеляційної скарги не приєднано жодного належного доказу завдання моральної шкоди, а також причинного зв`язку між завданням шкоди та діями Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

При зверненні із позовом ОСОБА_1 мотивував свої вимоги із посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації» (а.с.1-6).

Проте, відповідно до ст. 2 цього Закону його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Стаття 31 закріплює право на відшкодування завданої матеріальної чи моральної шкоди у разі порушення права на свободу інформації.

Дане право особи на отримання інформації щодо вільних земельних ділянок під забудову не обмежується адміністративно-територіальною одиницею розташування місця її реєстрації чи проживання, а поширюється на всю територію України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідними умовами для вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди є встановлення неправомірної бездіяльності органу, наявність шкоди та причинного зв`язку (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Встановлено, що звертаючись із позовною заявою, позивач вказував на моральну шкоду, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав унаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, унаслідок чого виникло погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди для стягнення визначив у сумі 50 000 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2022 в адміністративній справі №140/16279/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 13.10.2021 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області розглянути запит ОСОБА_1 від 13.10.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території Луцького району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування і направити у встановлений Законом строк (а.с.7-10).

Судом встановлено, що 13.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із запитом про надання інформації щодо наявності на території Луцького району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування, який відповідачем отримано 18.10.2021.

Листом від 21.10.2021 за №ПІ-93/0-99/0/63-21 відповідач повідомив, що на даний час Державний земельний кадастр містить лише інформацію про зареєстровані земельні ділянки, відомості про які внесено в базу даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою, яка передбачена статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр». З метою надання прозорості земельним відносинам відкрито Публічну карту, яка містить публічну кадастрову інформацію пpo земельні ділянки України. Для загального доступу викладені відомості Державного земельного кадастру, визначені як публічні: місце розташування ділянки, її межі, кадастровий номер, площа, форма власності та цільове призначення. Перегляд вищевказаної інформації доступний на веб-сайті Держгеокадастру.

Згідно журналу вихідної кореспонденції відповідача, вказаний лист було надісланим простою кореспонденцією ОСОБА_1 03.12.2021.

Разом із тим, станом на дату звернення до суду із адміністративним позовом позивач стверджував про неотримання відповіді від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на свій запит.

З урахуванням таких обставин, суд своїм рішенням зобов`язав відповідача розглянути запит.

На виконання судового рішення запит ОСОБА_1 від 13.10.2021 повторно розглянуто, про результати позивача було проінформовано листом від 27.04.2022 за № 31/3-0.31-1018/2-22 (а.с.33, 34).

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилався на незаконність бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо ненадання відповіді на його запит, факт завдання йому такою бездіяльністю моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, чи його посадової або службової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності завданої йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

Однією із засад адміністративного провадження є забезпечення права особи на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАСУ).

При цьому, наявність певних недоліків у діяльності чи бездіяльності органу державної влади, чи його посадової або службової особи при здійсненні нею своїх повноважень сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Установивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди внаслідок неотримання від відповідача відповіді на запит до його звернення із адміністративним позовом, причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування шкоди у зв`язку з його недоведеністю.

Права ОСОБА_1 , на порушення яких він посилався, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності відповідача у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Сам по собі факт, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2022 зобов`язано відповідача повторно розглянути його запит від 13.10.2021 не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та настанням шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не застосовано практику Європейського суду з прав людини та не було враховано аналогічну практуку в схожих судах відхиляються апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції ухвалено оскаржуване судове рішення відповідно до вимог діючого законодавства та практики Верховного Суду. Крім того, Конвенція та практика ЄСПЛ, на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, так як у матеріалах справи відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку в бездіяльності відповідача та заподіянні моральної шкоди позивачу.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне навести сформовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17 загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади.

Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд апеляційної інстанції погоджується із викладеними у відзиві на апеляційну скаргу доводами відповідача про те, що ОСОБА_1 як до позовної заяви, так і до апеляційної скарги не надано жодного належного, допустимого і достовірного доказу завдання йому моральної шкоди.

Колегія суддів вважає надуманими аргументи позивача, що він переніс душевні страждання та витратив багато часу на захист порушеного права, оскільки ним не доведено, що запитувана інформація має для нього надважливе значення, а невчасне надання цієї інформації здатне спричинити серйозні зміни у його психоемоційному стані.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді