КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 361/3835/19 Апеляційне провадження №22-ц/824/1825/2023 Головуючий у І інстанції - Радзівіл А.Г. Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14 березня 2019 року у селі Залісся Броварського району Київської області, пошкоджено належний йому на праві власності транспортний засіб - автомобіль SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , якій на праві власності належить автомобіль SUBARU FORRESTER, номерний знак НОМЕР_2 , визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно проведеної оцінки вартість заподіяного збитку пошкодженого транспортного засобу склала 169 606,10 грн.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якій на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплатило страхове відшкодування лише в розмірі 98 000 грн.

На думку позивача, розмір невідшкодованих збитків за заподіяну відповідачем шкоду складає 71 606,10 грн (169 606,10 грн - 98 000 грн).

Крім того позивачем також оплачено послуги оцінки автомобіля в сумі 1 428 грн та вартість робіт з евакуації автомобіля у розмірі 980 грн.

У добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється відшкодовувати різницю між розміром виплаченого страховою компанією страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 74 014 грн (71 606,10 грн - майнова шкода, завдана пошкодження транспортного засобу, 1 428 грн - вартість послуг з оцінки автомобіля, 980 грн - вартість робіт з евакуації автомобіля).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром завданої майнової шкоди та страховою виплатою у розмірі 71 606,10 грн, витрати за послуги оцінки автомобіля у розмірі 980 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 грн у відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що зазначена у звіті оцінка вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не є обґрунтованою, оскільки її не було належним чином повідомлено про огляд експертом пошкодженого автомобіля.

Тому вважає розмір завданої позивачу майнової шкоди недоведеним.

Зазначає, що транспортний засіб на момент розгляду справи у суді проданий, що позбавило її можливості звернутися до суду з клопотанням про проведення експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і таким, що ухвалене без порушення вимог законодавства.

Вказує, що ним виконано обов`язок щодо збереження пошкодженого автомобіля до моменту огляду його представником ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Зазначає, що законодавством не передбачено обов`язковість виклику учасників дорожньо-транспортної пригоди для проведення огляду технічного стану транспортного засобу.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 виконав покладені на нього статтею 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання зберігати пошкоджений автомобіль у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, та забезпечив можливість представнику ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» провести огляд пошкодженого автомобіля.

Вказав, що за умовами страхування цивільно-правової відповідальності, страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду потерпілому за страховим випадком в розмірі завданої шкоди без врахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, і в межах, що не перевищує визначену договором страхову суму - 98 000 грн.

У частині непокритій страховим відшкодуванням, здійсненим з урахуванням меж відповідальності страховика за договором, зобов`язаним перед потерпілою особою є заподіювач шкоди.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 належить на праві власності автомобіль марки SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 .

14 березня 2019 року ОСОБА_1 в селі Залісся на вулиці Київській, 80, керуючи автомобілем марки SUBARU FORRESTER, номерний знак НОМЕР_2 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Київської не надала перевагу в русі автомобілю марки SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по головні дорозі та скоїла з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила пункт 16.11 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно звіту № 93/98.04.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 23 квітня 2019 року, виготовленого фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_4 ринкова вартість SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 , власник: ОСОБА_2 до пошкодження складала 346 370 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу - 0, вартість відновлювального ремонту 160 731,82 грн, втрата товарної вартості - 8 874,28 грн, вартість матеріального збитку 169 606,10 грн.

У відповідності до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000037 від 17 квітня 2019 року та рахунку фактури № СФ-0000037 від 17 квітня 2019 року за проведення оцінки пошкодженого SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 сплатив 1 400 грн.

З акту виконаних робіт від 14 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив за переміщення пошкодженого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди 980 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 , власника автомобіля SUBARU FORRESTER, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»; строк дії договору з 12 лютого 2019 року до 11 лютого 2020року; ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн, розмір франшизи - 2 000 грн.

У встановлений законом строк ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду.

15 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування.

Згідно страхового акту № ОЦ/005/001/19/0083 вартість відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 без урахування фізичного зносу деталей, без ПДВ, складає 157 018,27 грн на підставі умов договору страхування з врахуванням безумовної франшизи (2000 грн), підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 98 000 грн.

З платіжного доручення № 4416 від 8 травня 2019 року судом встановлено, що 98 000 грн перераховано на рахунок ОСОБА_2 ; призначення платежу: виплата страхового відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/005/001/19/0083 від 8 травня 2019 року.

Також встановлено, що11 червня 2019 року ОСОБА_2 продав автомобіль SSANG YONG Korando, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові

від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження№ 61-10773св20).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон

України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року

у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 1187, 1192, 1194 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача різниці між розміром реальної вартості завданої шкоди та страховою виплатою.

Посилання заявника на те, що зазначена у звіті оцінка вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не є обґрунтованою, оскільки її не було належним чином повідомлено про огляд експертом пошкодженого автомобіля, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Пунктом 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

За таких обставин у позивача відсутній обов`язок повідомляти заінтересовану особу (відповідача) про проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу.

Доводи заявника про те, щотранспортний засіб на момент розгляду справи у суді проданий, що позбавило її можливості звернутися до суду з клопотанням про проведення експертизи, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у матеріалах справи наявне відповідне клопотання відповідача про призначення у справі експертизи.

Тверджень щодо помилковості вирішення відповідного клопотання судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про задоволення позову.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник