21.11.2023
Справа № 642/5174/23
Провадження №2/642/1444/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Грінчук О.П., розглянувши заяву адвоката Стрикаль М. про забезпечення позову,

встановив :

В провадженні Ленінського районного суду м.Харкова перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування.

Також представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти заборону відчуження на кв. АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 . В обгрунтування заяви зазначив, що є всі підстави вважати, що квартира може бути відчужена відповідачем, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач звернулася до суду із позовом про визнання кв. АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача, визначення його частки у спільному майні подружжя як 1/2 , та визнати за позивачем право власності на 1/6 частку після смерті сина.

В заяві про забезпечення позову заявник просить накласти заборону відчуження на вказану квартиру.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником зазначено невизнання відповідачем позову, відтак, існування імовірної небезпеки невиконання майбутнього рішення суду, у зв`язку з можливим відчуження відповідачем належного майна та ухиленням від виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність відчуження відповідачем належного їй майна задля уникнення виконання можливого рішення суду, позивачем та її представником не надано суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику.

Крім того, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Також, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

В той час, хоча позивач просить визначити частку сина у вказаному майні як майні подружжя , та просить визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування, однак, просить вжити заходи забезпечення до всієї квартири, яка належить на праві власності наразі відповідачу, що, на думку суду, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 81, 149, 151, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

В задоволенні заяви адвоката Стрикаль М. про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя