ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2346/22

Головуючий у першій інстанції - Домашенко Ю. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1177/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.

сторони: позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ARX»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2023 року (місце ухвалення - смт Козелець, повне рішення складено 06.07.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ARX» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПрАТ «СК «ARX» про відшкодування шкоди. В обгрунтування посилались на те, що 20.08.2021 водій ОСОБА_5 допустив автомобілем наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_5 була застрахована у АТ «СК «АРХ», страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю визначена у розмірі 260 000, 00 грн. Позивачі ОСОБА_1 (матір загиблого) та ОСОБА_2 (дочка) звернулись до відповідача з заявами про страхову подію та виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що склало 72 000 грн, а ОСОБА_3 (сестра) - з заявою за понесені нею витрати на поховання у розмірі 21 800 грн. Позивачі зазначають, що відповідач у досудовому порядку визнав подію страховою, та перерахував на рахунок позивачів страхове відшкодування: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 18 000 грн, ОСОБА_3 - 10 900, 00 грн. В подальшому відповідач повідомив позивачів, що розрахунок страхового відшкодування склав 46 900, 00 грн, що становить 50 % водія ЗТЗ, з чим позивачі не погодилися, та пославшись на ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування», ЦК України звернулись до суду з даним позовом, в якому просять стягнути з ПрАТ «СК «ARX» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 18 000, 00 грн та на користь ОСОБА_3 - 10 900, 00 грн невідшкодованої моральної шкоди.

Рішенням Козелецького районного суду від 26.06.2023 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «ARX» про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ARX» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 18 000 грн невідшкодованої моральної шкоди кожній та на користь ОСОБА_3 10 900, 00 грн невідшкодованої матеріальної шкоди (витрат на поховання). Стягнуто з ПрАТ «СК «ARX» в дохід держави судовий збір в розмірі 908, 00 грн.

В обгрунтування рішення суд послався на законність та обґрунтованість позовних вимог з урахуванням правового висновку викладеного у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі № 607/15258/19 провадження № 61-4431 св 20, постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц провадження № 61-7795св20.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ПрАТ «СК «ARX» адвокат Медвідь О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 26.06.2023, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивачів на користь відповідача судові витрати, понесені апелянтом за подання апеляційної скарги.

В обгрунтування незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення суду заявник посилається на постанову СУ ГУ НП в Чернігівській області від 30.11.2021 про закриття кримінального провадження, якою встановлено, що водій ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, в його діях порушень ПДР України, які мають причинно-наслідковий зв`язок з ДТП, не вбачається. В той час як в діях пішохода ОСОБА_6 вбачаються порушення п.4.4, п.4.7. та п.4.14. ПДР України, які мають причинно-наслідковий зв`язок з ДТП. Тобто, водій автомобіля ОСОБА_5 не є винуватцем ДТП, а в діях пішохода ОСОБА_6 наявні порушення ПДР.

За доводами скарги, оскільки ДТП сталася внаслідок вини ОСОБА_6 , а також ОСОБА_5 , як водія забезпеченого транспортного засобу, розмір страхового відшкодування за моральну шкоду підлягає розрахунку згідно п.36.3. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Синюк С.Л. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, стягнувши з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обгрунтування відзиву заявник посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Посилаючиь на п. 4, 8 роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17 (Л 14-435цс18), позицію Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), та позиції Верховного Суду України від 01.07.2020 року у справі № 554/858/19 заявник зазначає, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Вказує, що кваліфікація діям пішохода ОСОБА_6 , у разі встановлення чи ні в його діях ознак грубої необережності, що виразилась у нехтуванні ПДР, не дає право на зменшення розміру моральної шкоди, яка встановлена законом. Коли шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 20.08.2021 водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «VW Golf», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на а/д «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих травм помер на місці події (а.с. 4, 13, 27-29 т. 1).

21.08.2021 за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000454 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 4 т. 1).

Постановою СУ ГУНП в Чернігівській області від 30.11.2021 дане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 27-29, 57-59 т. 1).

В ході досудового розслідування встановлено, що дана дорожньо-транспортна подія та її наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням п. 4.4; п. 4.7, 4.14 а, б, г Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_6 . Відповідно до висновків інженерно-транспортних експертиз водій автомобіля «VW Golf», д.р.н. НОМЕР_1 у даній дорожній обстановці не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР з моменту виникнення небезпеки для руху та в його діях з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б були причиною та умовою виникнення події дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ARX» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201326862 (а.с. 5, 55 зворот т. 1).

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_6 (а.с. 15 т. 1), ОСОБА_2 - дочкою (а.с. 19, 21 т. 1), ОСОБА_3 - сестрою.

Відповідно до страхових актів ARX3365199, ARX3365391 та ARX3365392 від 29.09.2022 АТ «СК «АРКС» визначено розмір страхового відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3 - 10 640 грн (сестрі ОСОБА_6 ), та матері загиблого ОСОБА_1 та його дочці ОСОБА_2 по 18 000 грн - розмір страхового відшкодування моральної шкоди (а.с. 59 зворот, 60 зворот, 62 т. 1), та згідно з платіжними дорученнями № № 918870, 918911, 919907 від 30.09.2022 здійснено виплату зазначеного страхового відшкодування (а.с. 60, 61 зворот, 63 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції в обгрунтування послався на законність та обґрунтованість позовних вимог з урахуванням правового висновку викладеного у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі № 607/15258/19 провадження № 61-4431 св 20, постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц провадження № 61-7795св20.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

За приписами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Як вбачається з висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18.

З урахування викладеного спростовуються доводи апеляційної скарги щодо ненастання обов`язку страхової компанії щодо сплати страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю вини водія ОСОБА_5 .

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

ПрАТ «СК «АRX»» в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відповідно до постанови СУ ГУНП в Чернігівській області від 30.11.2021 кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 27-29, 57-59 т. 1). В ході досудового розслідування встановлено, що дана дорожньо-транспортна подія та її наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням п. 4.4; п. 4.7, 4.14 а, б, г Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_6 . Відповідно до висновків інженерно-транспортних експертиз водій автомобіля «VW Golf», д.р.н. НОМЕР_1 у даній дорожній обстановці не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР з моменту виникнення небезпеки для руху та в його діях з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б були причиною та умовою виникнення події дорожньо-транспортної пригоди.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що:

«відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що:

«за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_6 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що:

«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, відповідач вважає, що з боку пішохода ОСОБА_6 є вина в ДТП, що є підставою для застосування страховиком пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачам.

Абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-то у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Суд першої інстанції врахував, що моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2023, у справі №191/1119/22 (провадження №61-374св/22).

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантовано, що загальний розмір страхового відшкодування особам, зазначеним у цій статті, у виді моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тобто цей розмір страхового відшкодування є мінімальним.

Відповідно до положень п.22.1 ст. 22 п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином у відповідача виникла цивільно-правова відповідальність відповідно до закону, а тому на користь позивачів, підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи відповідно до положень п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Колегія суддів погоджується із розрахунком завданої шкоди позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підлягає стягненню з урахуванням, що мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» у розмірі 6000,00 грн.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно вимог п. 27.2 - 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування:

- шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

- моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

- витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується зі стягнутою сумою на користь ОСОБА_3 , яка апелянтом в належний спосіб допустимим доказами не спростована.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Крім того, не підлягає задоволенню вимога представника ПрАТ «СК «ARX» адвоката Медвідь О.І. щодо стягнення з позивачів судових витрат, понесених апелянтом за подання апеляційної скарги, оскільки апеляційна скарга ПрАТ «СК «ARX» залишається без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 14.09.2023.

Головуючий Судді :