Провадження № 2/127/1984/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ВМР про визнання права власності на квартиру.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1988 року є членом житлово-будівельного кооперативу «Салют» управління внутрішніх справ.10.02.1989 року ВК ВМР йому та його сім`ї, яка складалася з 3 осіб було видано ордер №1263 на заселення приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу, а саме: трьохмікнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 35,59 кв.м. Вказаний ордер був виданий на основі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу 27.01.1989 року №14, затвердженого рішенням ВК ВМР 08.02.1989 року №34. З моменту заселення позивач постійно проживає у вищевказаній квартирі, та ним було сплачено пайові внести за квартиру у повному розмірі. У 2021 році при зверненні до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію вказаної квартири позивач отримав відмову, яка була мотивована тим, що ним не надано усіх необхідних документів для реєстрації. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати за ним, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м.

Ухвалою суду від 06.06.2023 відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року витребувано з КП «ВМБТІ» матеріали інвентаризаційної справи №97392 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , не з`явилися, від ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Судові витрати просила залишити за позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 до судового засідання також не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.02.1989 року ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 видано ордер №1263 на заселення у квартиру житлово-будівельного кооперативу «Салют», а саме: трьохмікнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 35,59 кв.м. Вказаний ордер був виданий на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу 27.01.1989 року №14, затвердженого рішенням ВК ВМР 08.02.1989 року №34 (а.с.14).

Відповідно до рішення 2 сесії 7 скликання ВМР від 25.12.2015 року №71 вул.Квятека перейменовано на АДРЕСА_3 (а.с.20).

ОСОБА_1 сплатив пайові внески за вказану квартиру у сумі 10 664,00 руб., що підтверджується Довідкою ЖБК «Салют» та розрахунковим рахунком (а.с.16-17).

Крім того, відповідно до Довідки МКП «УК «Житло-Гарант», ОСОБА_1 повністю сплатив пай в сумі 10 664,00 руб. за 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до Довідки МКП «Управляюча компанія «Житло-гарант» №676 від 19.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_6 , (внук), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_9 (внук) (а.с.15).

Відповідно до Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 64,6 кв.м., житлова 35,2кв.м. (а.с.23-25).

Однак, 21.12.2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_10 відмовила у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що подані для проведення державної реєстрації прав документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про реєстрацію ЖБК «Салют» управління внутрішніх справ відсутні. (а.с.19).

Вказане також підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відмовідно до якого відомості про реєстрацію ЖБК «Салют» управління внутрішніх справ відсутні. (а.с.45).

Разом з тим, відповідно до Листа КП «ВМБТІ» №7893 від 08.11.2021 року згідно матеріалів інвентаризаційної справи №752 будинок АДРЕСА_3 станом на 29.12.2012 року зареєстрований за ЖБК «Салют» управління внутрішніх справ, на підставі рішення виконкому ВМР народних депутатів №423 від 29.12.1988 року. Однак, реєстрація права приватної квасності на квартиру АДРЕСА_4 в вищезазначеному будинку в КП «ВМБТІ» не прововдилася (а.с.20).

Згідно Консультаційного висновку №ІК-14 ТПП, середня ринкова вартість ктикімнатної квартири, загальною площею 64,6 кв.м., житловою 35,2 кв.м., становить 1 905 626,00 - грн (а.с.26-28).

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 1 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Враховуючи, що згідно приписів цієї статті 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Статтею 384 ЦК України передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 15 Закону України «Про власність» (чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно (частина 1). Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом (частина 3).

Згідно вимог статей 391 і 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Верховного Суду України у пункті 5-1 постанови «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18 вересня 1987 року із послідуючими змінами, роз`яснив, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

При цьому також враховується, що виникнення права власності на будинки, споруди інше нерухоме майно, не залежало від державної реєстрації, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції, що діє із 2004 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», діючого з 2004 року.

За правилами частин 1 і 4 статті 182 ЦК України, в редакції, що діяла із 2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4).

За правилами частини 4 статті 334 ЦК України, діючої із 01 січня 2004 року, із змінами внесеними Законом України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній з часу його прийняття з 2004 року, передбачалося, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (частина 1).

Цією ж статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але в редакції чинній із 01 січня 2013 року, передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч. 1). Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 3).

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент набуття права власності позивачем ОСОБА_1 на кооперативну квартиру, законодавство не передбачало обов`язкової видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру та обов`язкової державної реєстрації права власності на таку квартиру.

Як встановлено по справі позивач сплатив пайовий внесок у повному обсязі та згідно списків був членом ЖБК.

Таким чином, з урахуванням встановлених по справі обставин та наведених положень матеріального закону, суд вимоги позивача вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Суд бере до уваги клопотання представника позивача, та вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 321, 328 ЦК України, ст. ст. 12,81,141,223, 263-266 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Вінницька міська рада, , адреса: вул. Соборна, 59, м. Вінниця.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2023 року.

Суддя: