Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Гриб А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Апшай Світлана Володимирівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Ужгородської міської ради , місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

-визначити позивачу додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

У зв`язку з вищевказаними обставинами, нормальне життя в місті Бердянськ було припинено, а вже 27.02.2022 року війська російської федерації увійшли до міста та окупували його. Багато людей евакуювалось, припинили роботу нотаріуси, банки, державні установи тощо.

Позивач також виїхала із зони бойових дій у більш спокійні регіони України, а тому не змогла вчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Наведені вище обставини, на переконання представника позивача, є об`єктивними та непереборними, зважаючи на те, що через воєнний стан в Україні та захоплення росіянами міста, де проживала позивач, остання не змогла протягом законодавчо визначеного строку подати заяву про прийняття спадщини за чоловіком.

Більше того, через невизнання Україною документів виданих на окупованих територіях позивачці знадобився певний проміжок часу для встановлення смерті чоловіка у судовому порядку та її реєстрації в органах РАЦС України.

За таких обставин представник позивача вказує на те, що пропуск 6-місячного строку для прийняття спадщини зумовлений поважними причинами. У зв`язку з цим їй треба визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що згідно з частиною 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішення справи по суті за наявними матеріалами.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішення справи по суті за наявними матеріалами.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, у матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі.

У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

У судове засідання третя особа не з`явилася, належним чином повідомлена про ас, дату і місце його проведення, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 02.08.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 28.09.2023 суд залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 31.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову чи доказів, у тому числі шляхом їх витребування не вживалися.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою №2106- від 24.10.2022. За інформацією, відображеною у вказаній довідці, зареєстрованим місцем проживання позивачки значиться місто Бердянськ Запорізької області.

Відповідно до свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 08.08.1987 чоловіком позивачки був ОСОБА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2023 по справі №308/2981/23 встановлено факт смерті чоловіка позивачки 08.11.2022 у місті Бердянськ Запорізької області.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що процедуру встановлення факту смерті чоловіка на тимчасово окупованій території позивачкою ініційовано 24.02.2023.

Згадане рішення набрало законної сили 21.03.2023, що підтверджується інформацією, відображеною у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У подальшому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво серії НОМЕР_3 про смерть чоловіка позивачки. Датою видачі свідоцтва значиться 25.04.2023.

Позивач зверталася до третьої особи з приводу заведення спадкової справи за померлим ОСОБА_2 .

Однак листом від 11.07.2023 вих.№39/01-16 третя особа повідомила позивачку про те, що остання вважається такою, що не прийняла спадщину, а також вказала на відсутність документів стосовно підтвердження факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем.

Виходячи з наявності підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

IV. Позиція суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Статтею 1216 ЦК України передбачено те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У свою чергу, за приписами частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, національне законодавство диференціює порядки прийняття спадщини за критерієм постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Системний аналіз викладеного дозволяє суду стверджувати про те, що у випадках, коли спадкоємець постійно не проживав зі спадкодавцем на момент смерті останнього, такий спадкоємець для прийняття спадщини повинен подавати заяву.

Строки для прийняття спадщини регламентуються статтею 1270 ЦК України.

Так, за змістом означеної норми для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Частиною 3 статті 254 ЦК України, з-поміж іншого, передбачено, що визначений місяцями строк спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Частиною 5 цитованої статті визначено, правило, за яким, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, суд зауважує про те, що строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Для правильного обчислення різних видів строків важливе значення має визначення початку їх перебігу.

Доцільно вказати на те, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто день, в якому безпосередньо мав місце момент початку перебігу строку, при обчисленні останнього не враховується.

Суд бере до уваги те, що в окремих положеннях ЦК України міститься правило про визначення перебігу строку «від дня» чи «з часу», а не «від наступного дня». Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував, керуючись принципом економії нормативного матеріалу, проте він жодним не змінює загального правила передбаченого в статті 253 ЦК України. Тому початок перебіг строку для прийняття спадщини починається з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто строк для прийняття спадщини має обчислюватись з наступного дня після дня смерті особи або оголошення її померлою;

Визначаючи кінцевий день строку слід враховувати, що правила частини 5 статті 254 ЦК України поширюються на будь-які сфери цивільно-правового регулювання і стосуються будь-яких суб`єктів цивільних правовідносин. Тому коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Вказане узгоджується із правовим висновками, відображеними у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 по справі №554/4741/19.

У вимірі фактичних обставин справи, що розглядається судом, потрібно вказати про те, що позивачкою не оспорюється той факт, що на момент смерті її чоловіка, подружжя разом не проживало. Такий висновок суду підтверджується також і змістом листа третьої особи від 11.07.2023 вих.№39/01-16, у якому нотаріус зазначила про відсутність документів стосовно підтвердження факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем.

Крім того, суд зауважує про те, що на момент смерті чоловіка позивачки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у місті Бердянськ Запорізької області позивачка вже з 24.10.2022 обліковувалася як внутрішньо переміщена особа та проживала на території Закарпатської області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки №2106- від 24.10.2022.

Суд з`ясував, що ОСОБА_2 (спадкодавець) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак першим днем 6-місячного строку є 09.11.2022. Із урахуванням викладеного слід констатувати, що останнім днем 6-місячного строку є 09.05.2023.

Резюмуючи, суд вказує на те, що відповідно до положень якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд наголошує на тому, що строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини.

Проте законом із урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина 2 статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.01.2023 по справі №676/47/21.

Суд звертає увагу на те, що позивачка не заперечує факту пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас будь-яких письмових доказів на підтвердження дати фактичного звернення про прийняття спадщини позивачкою та її представником не долучено. Між тим, таке звернення, на переконання суду, мало місце не пізніше 11.07.2023 з огляду на те, що третя особа повідомила про те, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини листом від 11.07.2023.

Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини 3 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Вказане відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №6-1486цс15 та від 23.08.2017 №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі №766/14595/16, від 30.01.2020 у справі №487/2375/18, від 31.01.2020 у справі №450/1383/18.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26.06.2019 у справі №565/1145/17, від 17.03.2021 у справі №638/17145/17

Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного суд констатує, що закон гарантує спадкоємцю право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, якщо такий спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання відповідної заяви з поважних причин.

У постанові від 26.10.2022 по справі №522/17925/16 Верховний Суд зазначив про таке: «Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду».

Екстраполюючи викладене на спірні правовідносини, суд повторно зауважує, що, обґрунтовуючи поважність причин пропуску 6-місячного строку та, як наслідок, несвоєчасне звернення із заявою для прийняття спадщини, представник позивачки посилається на військову агресією рф проти України, необхідність встановлення факту смерті чоловіка в судовому порядку та реєстрації цього ж факту в порядку, встановленому національним законодавством України.

На переконання суду, перелічені обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини з огляду на таке.

По-перше, сам по собі факт військової агресії рф не є безумовною підставою для висновку про те, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин. В аналізованій категорії справ визначальне значення має з`ясування обставин, які перешкоджали прийняти спадщину протягом законодавчо детермінованого строку. З наведеного слідує, що правове значення для вирішення спору має не сам факт військової агресії рф, а наслідки такої агресії по відношенню до укладу життя певної особи в конкретній, окремо взятій, ситуації.

У зв`язку з цим, суд вказує на те, що, як встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2023 по справі №308/2981/23, чоловік позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бердянськ Запорізької області.

У свою чергу, сама позивачка набула статусу внутрішньо переміщеної особи 24.10.2022, тобто ще до початку 6-місячного строку для прийняття спадщини.

Понад це, не викликає сумнівів твердження про те, що Закарпатська область не є територією ведення активних бойових дій. На переконання суду, в цілому можна стверджувати про те, що фактор територіальної віддаленості від зони, де ведуться активні воєнні дії, має важливе значення для оцінки непереборності та об`єктивності труднощів, що виникли з огляду на війну між рф та Україною.

Із урахуванням наведеного суд констатує про те, що більш віддалене перебування особи до епіцентру бойових дій вочевидь обернено пропорційне тим негативним наслідкам, що спричинені збройною агресією з боку рф.

У протилежному разі, тобто за умови ближчого перебування особи зони ведення активних бойових дій, негативні наслідки збройної агресії рф відчуваються більш суттєво, оскільки по суті є наочними.

Беручи до уваги той факт, що позивачка проживає на території Закарпатської області, суд критично оцінює посилання її представника на те, що збройна агресія рф унеможливила своєчасне звернення для прийняття спадщини за померлим чоловіком.

На переконання суду, доводи представника позивача про те, що для встановлення смерті чоловіка у судовому порядку та її реєстрації в органах РАЦС України дійсно заслуговують на увагу.

Разом із цим, суд встановив те, що із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення позивачка звернулася лише 24.02.2023, тобто більше, ніж через 3 місяці після дати фактичої смерті чоловіка позивачки, встановленої судовим рішенням.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2023 по справі №308/2981/23 набрало законної сили 21.03.2023, а свідоцтво серії НОМЕР_3 про смерть чоловіка позивачки видано 25.04.2023.

Тобто обставини, на які посилається представник позивачки в обґрунтування поважності причин пропуску 6-місячного строку для прийняття спадщини, охоплюють собою лише період з 24.02.2023 до 25.04.2023.

Натомість відомостей про те, що у період з 09.11.2022 до 23.02.2023 позивачка вживала якихось заходів, спрямованих на оформлення спадкових прав, матеріали справи не містять.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що в період з 26.04.2023 до 09.05.2023 існували об`єктивні та непереборні труднощі, що унеможливили звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини.

Більше того, ні позивачка, ні її представник не надали підтверджень того, що у період з 26.04.2023 до 09.05.2023 виникли обставини, котрі упродовж названого строку значно ускладнювали звернення для про прийняття спадщини, та продовжили існувати поза 6-місячним строком від дати смерті спадкодавця аж до моменту фактичного звернення позивачки до третьої особи.

Суд повторно звертає увагу на те, що представником позивачки не надано доказів конкретної дати звернення позивачки до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Вказане за своєю суттю унеможливлює чітке встановлення тривалості пропущеного строку та перешкоджає дослідженню того, чи є пропущений строк значним.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в силу цитованої норми саме на позивача покладається доведення того, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пропущено з поважних причин.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, суд доходить до висновку про те, що твердження представника позивача про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини є помилковими. Як наслідок відсутні й підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

V. Висновки за результатами розгляду

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до переконання про те, що позивачка належним чином не обґрунтувала існування обставин, на які вона покликається як на підставу позову, а тому позовні вимоги слід залишити без задоволення.

VІ. Судові витрати

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко