КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6457/22 Головуючий у 1 інстанції: Головчак М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Майко Марини Валентинівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень. Зазначив, що 17 липня 2014 року на підставі рапорту о/у ВБНОН Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві Захленюка В.В. від 16.07.2014 про вчинення кримінального правопорушення, були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань і розпочате відносно нього кримінальне провадження № 0004994 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. У подальшому в межах кримінального провадження № 0004994 було проведено досудове розслідування тa працівниками поліції було здійснено ряд слідчих дій - допити свідків, огляди місця події, контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, аудіо- відео контроль особи, обшук, виявлення речових доказів, зібрання документальних доказів. 19 вересня 2014 року старшим слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном поліції Лисканичем Г.В. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. 19 вересня 2014 року за його місцем проживання слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві Барановим А.С. без належних на те повноважень проведений обшук, який тривав у період часу з 01 год. 10 хв. по 02 год. 40 хв. 19.09.2014. 19 вересня 2014 року о 09 год. 05 хв. слідчий СВ Подільського РУ ГУ MC України в м. Києві лейтенант міліції Барановим А.С. склав протокол про його затримання у порядку ст. 208 КПК України. 19 вересня 2014 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19.09.2014 йому обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю строком на два місяці, тобто до 19 листопада 2014 року. Даний запобіжний захід судом не скасовувався та по його закінченню не продовжувався. 19 вересня 2014 року відносно нього був проведений допит, в ході якого він заперечував свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень та зазначав, що всі інкриміновані йому дії створені правоохоронними органами штучно. 22 вересня 2014 року старший слідчий СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном поліції Лисканич Г.В. йому повідомив про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. 25 вересня 2014 року старший слідчий СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітан поліції Лисканич Г.В. йому повідомив про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. 16 грудня 2014 року прокурор прокуратури Подільського району міста Києва передав обвинувальний акт y кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004994, відносно нього до Подільського районного суду міста Києва. Судовий розгляд кримінальної справи відносно нбого тривав одинадцять місяців. 02 листопада 2015 року вироком Подільського районного суду міста Києва його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді трьох років позбавлення волі; відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. Зараховано у строк відбування покарання час перебування позивача під вартою. За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції по кримінальній справі № 758/14965/14-к, Київський апеляційний суд постановив ухвалу від 11.06.2021, якою скасував вирок Подільського районного суду міста Києва від 02.11.2015 та закрив кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпання можливості їх отримання. За результатами розгляду касаційної скарги прокурора Київської міської прокуратури колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду винесено постанову від 19 липня 2022 року по справі № 758/14965/14-к, якою ухвалу Київського апеляційного суду від 11 червня 2021 року залишено без зміни. ОСОБА_1 зазначає, що за час незаконного перебування під слідством та судом він був позбавлений можливості вільно реалізовувати свої права та звички, не мав змоги працевлаштуватись на постійній роботі, безпідставно був обмежений у вільному пересуванні протягом майже восьми років. Йому необхідно було виправдовувати себе та неодноразово пояснювати своїм друзям, знайомим, родичам, а також роботодавцям при працевлаштуванні, що він не має відношення до незаконного обігу наркотичних засобів, а кримінальна справа штучно створена працівниками правоохоронних органів. Він відчував осуд з боку близьких родичів та сусідів. Незаконне проведення відносно нього досудового розслідування та притягнення до кримінальної відповідальності завдавало йому моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків для поновлення яких на даний час йому необхідно докласти значних зусиль. Відповідно до положень ч. 5 статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, яка за його розрахунком з 19 вересня 2014 року (день повідомлення про підозру) і по 19 липня 2022 року (день набрання законної сили Постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду України від 19.07.2022, якою залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 11 червня 2021 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням позивача по кримінальній справі № 758/14965/14-к) становить 611 000,00 грн. (6500 грн. х 94 місяців).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вважає безпідставною відмову суду у позові з підстав неналежного складу відповідачів, оскільки позов про відшкодування моральної шкоди заявлений не до держави Україна, а до органів досудового розслідування, прокуратури. Відповідно до положень ст. ст. 2, 170, 1176 ЦК України відповідачем у такому спорі є держава, яка бере участь в справі через відповідні органи державної влади.

Представники Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві та Головного управління Національної поліції в місті Києві подали відзиви на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представники Державної казначейської служби України у м.Києві, Київської міської прокуратури просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Головного управління Національної поліції в місті Києві не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 липня 2014 року старшим слідчим СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві Гусак О.А. на підставі рапорту о/у ВБНОН Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо ОСОБА_1 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004994 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

19 вересня 2014 року ОСОБА_1 був затриманий як підозрюваний у вчиненні злочину, про що слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві Барановим А.С. складено відповідний протокол.

19 вересня 2014 року старшим слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві капітаном поліції Лисканичем Г.В. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. 19 вересня 2014 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Вироком Подільського районного суду м.Києва від 02 листопада 2015 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинення злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. Зараховано у строк відбування покарання час перебування позивача під вартою 19 вересня 2014 року.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції по вказаній кримінальній справі Київський апеляційний суд постановив ухвалу від 11.06.2021, якою задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Ткач Ю.М., скасував вирок Подільського районного суду міста Києва від 02.11.2015 щодо ОСОБА_1 та закрив кримінальне провадження за обвинуваченням його за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпання можливості їх отримання.

За результатами розгляду касаційної скарги прокурора Київської міської прокуратури колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду винесена постанова від 19 липня 2022 року по справі № 758/14965/14-к, якою касаційна скарга залишена без задоволення, а ухвала Київського апеляційного суду від 11 червня 2021 року без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції виходив з того, що належним відповідачем у цій справі має бути держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Позивач ОСОБА_1 визначив відповідачами Київську міську прокуратуру, Головне управління Національної поліції в місті Києві та Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві. Відповідно до законодавства Державна казначейська служба України є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету. При цьому позивач просив стягнути завдану йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, моральну шкоду з державного бюджету України, а не з держави України.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

У справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, держава бере участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

Тобто, в таких спорах держава, будучи стороною в справі, здійснює свої процесуальні права та обов`язки через відповідні органи, з діями яких позивач пов`язує завдання йому шкоди. Невизначення держави відповідачем в таких спорах за умови залучення до участі в справі як відповідачів органів, через які держава має брати участь у справі, не може бути підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заявив вимоги про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, визначивши відповідачами Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Київську міську прокуратуру та Головне управління Національної поліції в місті Києві.

Визначення такого кола учасників відповідає змісту цивільно-правових правовідносин, що склалися між сторонами.

Відтак, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 через не зазначення ним належного відповідача.

Вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не убачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі, який він визначив у позові.

Частинами 5, 6 ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому відповідно до положень ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 611 000,00 грн., виходячи із мінімального розміру, визначеного ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду». Розмір відшкодування він обраховував, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

ОСОБА_1 обраховував розмір шкоди за 94 місяці, починаючи з 19 вересня 2014 року (день повідомлення про підозру) по 19 липня 2022 року (день набрання законної сили Постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду України від 19.07.2022, якою залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 11 червня 2021 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням позивача по кримінальній справі № 758/14965/14-к).

Такий розрахунок позивача не відповідає положенням чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Відтак, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, і до набрання рішенням суду у справі законної сили. Тобто, в даній справі з дня постановлення Київським апеляційним судом ухвали від 11 червня 2021 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням позивача за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпання можливості їх отримання. З цієї дати кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 завершене, він вважається реабілітованим та позбавлений будь-яких обмежень у правах.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.08.2020 у справі № 607/10144/18, від 30 березня 2023 року в справі № 308/12810/21.

Враховуючи зазначене, період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень і до дати винесення ухвали Київським апеляційним судом, яким скасовано вирок Подільського районного суду м. Києва, тобто з 19 вересня 2014 року по 11 червня 2021 року, що становить 80 місяців і 23 дні.

Виходячи із мінімальної заробітної плати (6500,00 грн.), суд першої інстанції мав стягнути з держави України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в розмірі 524 822,58 грн.

Враховуючи вищевикладене, помилкове рішення Подільського районного суду м.Києва від 05 липня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Майко Марини Валентинівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, задовольнити частково.

Стягнути з держави України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в розмірі 524 822,58 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.