ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4959/23 Справа № 225/4798/21 Суддя у 1-й інстанції - Геря О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 225/4798/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Геря О.Г. у місті Торецьку Донецької області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (надалі ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ») про захист прав споживачів, у зв`язку із порушенням страховиком умов договору страхування, несвоєчасною виплатою страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 15.10.2020 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а саме за такими обставинами: 29.09.2020 о 21.30 год. в сел. Суха Балка 1,9 км м. Торецька Донецької області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ - 33023» д/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та на небезпечному повороті виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet » д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ - 33023» д/н НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" за полісом №АР/7455024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за полісом (за даним страховим ризиком - «шкода майну») - 130 000, 00 грн, франшиза - 2 000,00 грн.

Про подію, яка сталася 29.09.2020, страхову компанію було повідомлено 30.09.2020 за телефоном.

05.10.2020 за замовленням страхової компанії суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 було проведено огляд автомобіля позивача та складений протокол огляду транспортного засобу.

08.10.2020 позивачкою було подано заяву до відповідача про страхове відшкодування шкоди, завданої ДТП.

20.05.2021 на картковий рахунок позивачки від страхової компанії надійшли грошові кошти в сумі 3497,17 грн., а 21.05.2021 на телефон позивачки надійшло повідомлення від страхової компанії про прийняття рішення про виплату зазначеної суми.

З вказаним рішенням страхової компанія позивачка не погодилася.

Чекаючи на страхову виплату, позивачка відремонтувала пошкоджений автомобіль, вартість відновлювального ремонту склала 105 826 грн.

Після виплати страхового відшкодування у розмірі 3497,17 грн., позивачкою було замовлено автотоварознавче дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП.

Відповідно до звіту з експертної оцінки колісного транспортного засобу №40621-02 вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Chevrolet » д/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження у ДТП складає 112 386,52 грн.

Враховуючи зазначене, позивачка вважає, що відповідач повинен виплатити їй страхове відшкодування у розмірі 100 328,83 грн., з розрахунку: 105826 грн. - 3497,17 грн. (сплачене страхове відшкодування) 2000 грн. (франшиза).

Крім того, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 7086,67 грн., 3% річних у розмірі 1529,85 грн., інфляційні збитки у розмірі 5263,14 грн.

В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суму страхового відшкодування 100 328 грн 83 коп; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55963 грн 71 коп; інфляційні збитки у розмірі 37999 грн 38 коп, 3% річних у розмірі 6076 грн 84 коп, витрати на проведення експертної оцінки в розмірі 2500 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн 00 коп, а також відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування 100328 грн. 83 коп.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55963 грн. 71коп.; інфляційні збитки у розмірі 37999 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 6076 грн. 84 коп., а всього 200368 грн. 76 коп.

Стягнуто з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертної оцінки в розмірі 2500 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп.

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь держави судовий збір у розмірі 2003 грн. 69 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» визначило суму страхового відшкодування на обсяг пошкоджень на підставі висновків експертизи аварійного комісара та на підставі схеми місця ДТП, складеної працівником поліції, та лише під час проведення судової транспортно-трасологічної експертизи було встановлено, що обсяг пошкоджень автомобіля є значно ширшим. Відповідач вважає, що Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №2362 від 22.12.2022 не містить чіткої відповіді на питання щодо обсягу пошкоджень, отриманих автомобілем позивачки, внаслідок ДТП,

Також, зазначає, що судом не враховано вимоги статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що і було здійснено страховою компанією., що автомобіль 2013 року випуску і на момент ДТП срок експлуатації становив 7 років, тому знос пошкодженого автомобіля становить 0,70.

Наполягає на відсутності підстав для нарахування інфляційних збитків та 3% річних з підстав того, що введення воєнного стану на території України визнано форс-мажорною обставиною.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2020 о 21.30 год. в сел. Суха Балка 1,9 км м. Торецька Донецької області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ - 33023», д/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та на небезпечному повороті виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet » д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 15.10.2020 водія «ГАЗ - 33023», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, предбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ - 33023», д/н НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" за полісом №АР/7455024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за полісом (за даним страховим ризиком - «шкода майну») - 130000, 00 грн, франшиза - 2 000,00 грн.

Про подію, яка сталася 29.09.2020, позивачка повідомила страхову компанію 30.09.2020 за телефоном.

05.10.2020 за замовленням страхової компанії суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 було проведено огляд автомобіля позивачки та складений протокол огляду транспортного засобу.

08.10.2020 позивачкою було подано заяву до відповідача про страхове відшкодування шкоди, завданої ДТП.

20.05.2021 на картковий рахунок позивачки від страхової компанії надійшли грошові кошти в сумі 3497,17 грн.

17.11.2020 позивачка відремонтувала пошкоджений автомобіль, та варість відновлювального ремонту, згідно акту виконаних робіт №287 від 17.11.2020 та квітанції про оплату виконаних робіт, становила 105826 грн. без ПДВ.

Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, позивачка замовила автотоварознавче дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП.

Відповідно до звіту з експертної оцінки колісного транспортного засобу №40621-02 вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Chevrolet », д/н НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження у ДТП складає 112386,52 грн.

Аварійний комісар ОСОБА_5 , на підставі інформації, що міститься в поясненнях учасників ДТП, схеми ДТП складеної працівниками МВС під час фіксування події на місці ДТП, протоколу огляду пошкоджень транспортного засобу «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 , склав аварійний сертифікат (дослідження) №20/6867 від 28.04.2021 року. У вказаному аварійному сертифікаті зазначено, що проаналізувавши схему ДТП, пояснення учасників події, аварійний комісар прийшов до висновку, що не весь наявний комплекс пошкоджень транспортного засобу «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 зазначених в протоколі огляду транспортного засобу від 05.10.2020 року безпосередньо мають відношення до даного ДТП. Пошкодження переднього бамперу з лівої сторони з лівої сторони транспортного засобу «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 ймовірно утворились внаслідок ДТП при обставинах викладених учасниками події з технічної точки зору, пошкодження інших частини автомобіля не могли утворитися внаслідок даної ДТП.

Згідно з висновком експерта №2362 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, складеного 22.12.2022, у момент первинного контакту автомобілів ГАЗ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 передньою частиною взаємодіяв із передньою лівою частиною капоту автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 . Опис механічних пошкоджень автомобілів, а також механізм їх утворення, наведено в дослідницькій частині висновку експертизи. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити як були розташовані та як переміщувались автомобілі ГАЗ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 та «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 відносно меж проїзної частини в момент первинного контакту, експертним шляхом неможливо. Пошкодження автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 утворилися під час дорожньо-транспортної пригоди. Пошкодження автомобілів ГАЗ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 та «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 могли утворитися під час їх взаємного контактування при обставинах, які наведені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №088062 від 29.09.2020. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, пояснення водія автомобіля ГАЗ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 та водія автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 відносно механізму дорожньо-транспортної пригоди узгоджуються між собою та, з технічної точки зору, не позбавлені спроможності. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Виходячи з пошкоджень на автомобілі «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 з якою швидкістю він рухався перед пригодою?» експертним шляхом неможливо. З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що характер, напрямок утворення, розташування пошкоджень, які є на автомобілі «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 дають підстави для висновку про те, що автомобіль «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 під час руху контактував своєю передньою лівою частиною (капотом) із достатньо твердим предметом обмеженою площини. Після чого відбулося контактування автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 його правою бічною поверхнею із твердими об`єктами обмеженої площини. Це призвело до утворення деформації металу переднього правого крила, передніх правих дверей, задніх правих дверей, руйнування правої блок-фари, деформації правого порогу, деформації передньої правої частини капоту даного транспортного засобу та утворення деформацій заднього правого крила з руйнуванням заднього ліхтаря. В результаті цього утворилося від`єднання заднього бамперу та руйнування заднього вітрового скла кришки багажнику. Співставляючи наведені експерті дослідження пошкодження транспортних засобів ГАЗ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 та «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 із обставинами, що наведені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №088062 від 29.09.2020, слід зробити висновок про те, що пошкодження лівої частини капоту автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 могли утворитися під час його контактування із автомобілем ГАЗ-33023 з послідуючим перекиданням автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 на праву бічну поверхню кузова та утворення вище наведених пошкоджень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову щодо стягнення недоплаченого страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» повинно відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю водія ОСОБА_2 та призвело до пошкодження автомобіля «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , оскільки цей випадок є страховим, що покладає на ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспорного засобу, у розмірі, що не перевищує лімітів відповідальності страховика, а виплачена останнім сума страхового відшкодування не відповідає розміру завданих матеріальних збитків. Розмір страхового відшкодування суд визначив у сумі 100328 грн. 83 коп., з розрахунку: 105826 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 3497,17 грн. (отримане страхове відшкодування) 2000 грн. (франшиза).

Також суд виходив з того, що позивачка має право на отримання від відповідача 3% річних в розмірі 6 076,84 грн, інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 37 999,38 грн та пені в розмірі 55 963,71 грн, за період прострочення виконання зобов?язань з 27.01.2021 по 29.01.2023.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 15.10.2020 водія «ГАЗ - 33023», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, предбаченого ст.124 КУпАП, а тому, за загальним правилом, завдані збитки мають відшкодовуватися винною особою ОСОБА_2 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу «ГАЗ - 33023», д/н НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих їй збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», а у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика - за рахунок винної особи в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Як вірно встановлено судом, відповідно до звіту з експертної оцінки колісного транспортного засобу №40621-02, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу, автомобіля «Chevrolet », д/н НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження у ДТП, складає 112 386,52 грн., тобто позивачка ОСОБА_1 має право на отриманя страхового відшкодування у вказаному розмірі.

Разом з тим, згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути недоплачене страхове відшкодування виходячи із із розміру фактично понесених нею витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, у розмірі 105826 грн, який підтверджено актом виконаних робіт від 17.11.2020 №287 та квитанцією ФОП ОСОБА_6 до прибуткового касового ордеру № 25 від 17.11.2020, згідно яких ОСОБА_1 сплачено Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 кошти в загальній сумі 105826 грн., без ПДВ, за відновлювальний ремонт з усунення пошкоджень ТЗ, а тому суд вірно визначив розмір збитків, завданих позивачці, у сумі 105826 грн.

За таких обставин, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано вимоги статті Закону України «Про Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Доводи апеляційної скарги відповідача ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» про те, що суму страхового відшкодування визначено на обсяг пошкоджень на підставі висновків експертизи аварійного комісара та на підставі схеми місця ДТП, складеної працівником поліції, та лише під час проведення судової транспортно-трасологічної експертизи було встановлено, що обсяг пошкоджень автомобіля є значно ширшим, тоді як Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №2362 від 22.12.2022 не містить чіткої відповіді на питання щодо обсягу пошкоджень, отриманих автомобілем позивачки, внаслідок ДТП, колегія суддів не приймає, адже, зазнеченим Висновком підтверджено, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталася 29.09.2020 за участі автомобілів ГАЗ-33023, д.н.з. НОМЕР_1 , та «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав пошкодження, зазначені у протоколі огляду ТЗ ФОП ОСОБА_7 від 05.10.2020, а тому страхова компанія була зобов?язана розрахувати розмір стразхового відшкоудвання, виходячи з обсягу пошкоджень, зазначених у протоколі огляду ТЗ ФОП ОСОБА_7 від 05.10.2020.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для покладення на відповідача ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» обов`язку з виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 100328 грн. 83 коп., який розраховано наступним чином: 105826 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 3497,17 грн. (отримане страхове відшкодування) 2000 грн. (франшиза).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування з 27.01.2021 по 29.01.2023, суд першої інстанції обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки такі розрахунки були проведені з дотриманням вимог законодавства.

Будь-яких доводів на спростування вказаного висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Правильність розрахунку апелянтом не оскаржується.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з підстав введення воєнного стану на території України, що є форс-мажорними обставинами.

Так, відповідно до листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасного виконання зобов`язання, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Тоді як, у даному випадку, прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань розпочалось більше ніж за рік до введення воєнного стану в Україні і жодних доказів настання форс-мажорних обставин у період з січня 2021 року по лютий 2022 року відповідачем не надано.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: