ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8099/23 Справа № 210/1128/23 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Сотнікова А.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 19 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відшкодування моральної шкоди.

Просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 1999 року до моменту смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , у якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини на виробництві, суму грошових коштів у розмірі 600 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування заявлених позовних віимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з лютого 1999 року. За час проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю, ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_3 . Факт спільного проживання однією сім`єю підтверджується Актом, складеним сусідами від 25 вересня 2021 року про те, що позивач та ОСОБА_2 в період з лютого 1999 року по момент смерті останньої проживали однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 .

31 липня 2021 року у підрозділі РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинула цивільна дружина позивача, ОСОБА_2 .

За вказаним фактом нещасного випадку на підприємстві було складено акт №3 форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2021 року о 14 годині 40 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджений Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань охорони праці 03 лютого 2023 року.

Представник позивача у позові вказав, що раптова смерть дружини, яка як зазвичай, пішла на роботу, та трагічно померла, завдала позивачу дуже тяжкого морального потрясіння та удару, адже позивач був у шоковому стані, а зараз живе з почуттям усвідомлення того, що найрідніша людина, померла і ця втрата для нього є безповоротною. Після втрати дружини, він зазнав сильних душевних страждань, які призвели до істотних вимушених змін у його житті, він втратив турботу та підтримку близької людини. Відчуття того, що дружину вже не повернути до життя, постійно його пригнічує, що негативно позначається на його психічному та моральному стані. Жодна сума компенсації не може компенсувати йому втрату дружини і не може повернути йому радість спілкування з нею. Вважає, що сума в розмірі 600 000 грн. хоч якимось чином зможе компенсувати перенесені ним моральні страждання та його душевний біль.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відшкодування моральної шкоди, задоволені частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, з 01 січня 2004 року до моменту смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті дружини на виробництві, - 600 000 гривень (шістсот тисяч гривень 00 коп.), без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір за заявленими вимогами, загальною сумою 7073,60 гривні (сім тисяч сімдесят три гривні 60 коп.).

Відповдач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідач вважає, що рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю Позивача та ОСОБА_2 підлягає скасуванню через недоведеність ОСОБА_1 заявлених позовних вимог. Також, сторона відповідача вважає, що Позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди діями Відповідача, а визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та критеріям ст.23 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мотуз О.В., просить рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.09.2023 від представника позивача Мотуза О.В. на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача, який має погане самопочуття та перебуває на лікуванні гострого мозкового інсульту, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №23П126076 та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого №23П16885.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Яводчака О.В. , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції та вдмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, представника позивача Мотуза О.В. , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві підстав, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Інгулецької районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 18 січня 1999 року зроблено відповідний актовий запис №6. Батьками дитини зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 січня 1999 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 03 серпня 2021 року складено відповідний актовий запис №1401, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03 серпня 2021 року (а.с.10).

Відповідно до Акту б/н від 25 вересня 2021 року складеного сусідами будинку АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_6 , яка проживає в квартирі №53 , ОСОБА_7 , яка проживає в квартирі №50 , ОСОБА_8 , який проживає в квартирі №49 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з лютого 1999 року по момент її смерті проживали однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 . Підписи мешканців будинку АДРЕСА_1 , у вказаному акті, засвідчено підписом в.о. голови правління ОСББ «Ярославська 5» Любенко Г. та скріплено печаткою юридичної особи ОСББ «Ярославська 5» (а.с.9).

Відповідно до вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2008 року, по справі №1-22/07, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 років з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Відповідно до встановлених під час розгляду вказаної справи судом анкетних даних ОСОБА_1 , зазначено, що останній перебував у цивільному шлюбі (а.с.54-55).

27 червня 2007 року Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в рамках розгляду кримінальної справи №1-22/07, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, винесено постанову, якою залучено до участі по справі, в якості захисника інтересів підсудного ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_9 , 1942 року народження та дружину ОСОБА_2 , 1971 року народження (а.с.67).

Відповідно до повідомлення сім`ї затриманого, яке складено на ім`я ОСОБА_2 , слідчим Центрально-Міського районного відділу Криворізького міського управління Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Бабаліч М.М., повідомлено, що 07 березня 2007 року о 13 годині 40 хвилин Центрально-Міським районним судом затримано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.65).

Відповідно до Довідки виданої Комунальним житловим підприємством №6 від 06.07 року, ОСОБА_2 , яка зареєстрована з 19 квітня 1999 року за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що її сім`я складається з трьох осіб, сина ОСОБА_3 , 1998 року народження та співмешканця ОСОБА_1 , який зареєстрований з 2002 року за вказаною адресою (а.с.66).

Згідно Листа вих.№146/2-151 від 20 березня 2023 р. за підписом начальника державної установи «Волинська виправна колонія (№146)» С. Проніна на адвокатський запит, що ОСОБА_1 перебував у цивільному шлюбі, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . За час перебування ОСОБА_1 починаючи з державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (точна назва Криворізький слідчий ізолятор), а саме з 13 березня 2007 року є підтвердження фактів короткочасний побачень між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також передачі посилок. З 12 листопада 2008 року під час перебування у Крюківській виправній колонії №29, згідно Картки обліку, видачі посилок (передач) та бандеролей, встановлено, що ОСОБА_2 записана як співмешканка. Згідно відомостей з автобіографії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказана як дружина (а.с.54-63).

31 липня 2021 року у підрозділі РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинула ОСОБА_2 .

За вказаним фактом нещасного випадку на підприємстві було складено акт № 3 форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2021 року о 14 годині 40 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджений Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань охорони праці 03 лютого 2023 року (а.с.10-34).

Відповідно до акту спеціального розслідування нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Актом форми Н-1/П встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин: 31 липня 2021 року (в зміні з 07 години 00 хвилин 31.07.2021 до 19 години 00 хвилин 31.07.2021) машиніст конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_2 , прибувши на підприємство до АПК РЗФ-1, та переодягнувшись у спецодяг та інші засоби індивідуального захисту, о 06 години 30 хвилин прибула до відкритого майданчика розташованого біля АПК РЗФ-1 де проводились змінно-зустрічні збори, де о 06 годині 40 хвилин отримала від керівника робіт старшого майстра РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_10 інформацію з охорони праці (про виробничий травматизм на підприємстві), завдання на зміну (розподіл руди по стрічковим конвеєрам С-18, С-19, С-20) та усний інструктаж з його безпечного виконання.

Після отримання завдання на зміну, о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_2 разом з машиністом конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_11 попрямувала на своє робоче місце, де після огляду стану стрічкового конвеєру С-19 почала виконання отриманого завдання. Порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці при огляді електрообладнання стрічкового конвеєру С-19 виявлено не було, про що був зроблений запис у журналі прийому-здачі змін.

О 07 годині 20 хвилин оператор пульта керування РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_2 і передала інформацію о наявності руди на конвеєрі С-19.

О 08 годині 10 хвилин ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_2 додала інформацію, щоб перегнати автостеллу АС-19 в голову стрічкового конвеєру С-19 третьої черги для підсипки руди в бункера конвеєра № 82. Далі у проміжок 30-40 хвилин оператор пульта керування ОСОБА_12 телефонувала машиністу конвеєра ОСОБА_2 і давала команди на засипку живильника конвеєра С-20. Приблизно з 10 години 30 хвилин до 12 години 00 хвилин машиніст конвеєра ОСОБА_2 на телефонні дзвінки від оператора пульта керування ОСОБА_12 не відповідала.

Через деякий час машиніст конвеєра ОСОБА_2 зателефонувала оператору пульта керування ОСОБА_12 і вирішила дізнатись чому їй телефонувала ОСОБА_12 .

На питання ОСОБА_12 чому не відповідала на телефонні дзвінки ОСОБА_2 відповіла, що телефон находився у кишені куртки і вона не чула дзвінка. ОСОБА_12 додала, що є в наявності недостача руди на 3-й черзі на конвеєр С-20 і щоб ОСОБА_2 проводила просипку руди на конвеєр С-20.

Близько о 14 годині 00 хвилин оператор пульта керування ОСОБА_12 зателефонувала машиністу конвеєра ОСОБА_11 щоб вона переміщала автостелу АС-20 на 3-ю чергу на допомогу конвеєру С-19. Далі ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_2 і повідомила що їй на допомогу іде АС-20.

Близько о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_11 переходила з 4-ї секції на 8-му секцію, зупинила автостелу: АС-20 на порожньому бункері конвеєра 73-А. Побачила переповнений бункер живильника АС-19 і вирішила зателефонувати ОСОБА_2 щоб перемістити АС-19 в потрібному напрямку, але ОСОБА_2 на телефонний дзвінок не відповідала.

0 14 годині 35 хвилин ОСОБА_13 обійшовши приводи конвеєри С-19, С-20 попрямувала на 8-му секцію де сипав АС-19 і побачила ОСОБА_2 лежачою на підлозі робочого проходу вздовж стрічкового конвеєра С-19.

Після чого ОСОБА_11 зателефонувала ОСОБА_12 , ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 зателефонував до здоровпункту ГД.

О 14 годині 50 хвилин на місце де стався нещасний випадок прибула фельдшер здоровпунктів медичного центру ПП «Стіл Сервіс» ОСОБА_14 і о 14 годині 51 хвилині почала надавати першу допомогу. О 14 годині 54 хвилини ОСОБА_14 попросила викликати міську реанімаційну бригаду швидкої допомоги.

О 15 годині 24 хвилин прибула бригада № 18 швидкої допомоги і почала проводити реанімаційні заходи, після проведення необхідних заходів о 15 годині 35 хвилин було констатовано біологічну смерть постраждалої.

В акті форми Н-1/П зазначено, що комісія за результатами розслідування нещасного випадку прийшла до висновку: нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, потерпіла померла від впливу електричного струму під час виконання своїх трудових обов`язків. Вини чи будь-яких порушень у діях чи бездіяльності потерпілої, які могли стати причиною нещасного випадку так як наслідок - її смерті, актом не встановлено (а.с.11-35).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на підставі досліджених доказів, допиту свідків, виходив з встановлених обставин справи, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, святкували родинні події та свята, проводили ремонтні роботи за місцем спільного проживання, разом виховували сина ОСОБА_3 , під час перебування ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі ОСОБА_2 направляла ОСОБА_1 посилки (передач).

Суд першої інстанції достовірно встановив, що з 1999 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сумісно проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, мали добрі стосунки, проте, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, суд частково задовольнив позовні вимоги, встановивши факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу Позивача та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року до моменту її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-III (далі - СК України), цей Кодекс набрав чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17 (провадження №61-43499св18), від 19 лютого 2021 року у справі №738/1093/19 (провадження №61-19041св19), від 13 листопада 2019 року у справі №638/20216/16-ц (провадження №61-713св19).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

Ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Також, наданими Позивачем доказами підтверджено, що нещасний випадок на виробництві стався з вини Відповідача, смерть ОСОБА_2 настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що Позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини - дружини, смерть, якої настала внаслідок нещасного випадку на підприємстві Відповідача.

Визначаючи розмір відшкодування Позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, суд врахував, характер та обсяг душевних страждань, у зв`язку зі смертю близької людини, той факт, що дійсно Позивач є чоловіком померлої; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю дружини, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, визначив до стягнення з Відповідача на користь Позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю дружини, грошові кошти в сумі 600 000 гривень.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги Відповідача щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з Відповідача на користь Позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався з ОСОБА_2 , Позивачу, як чоловіку померлої завдано моральної шкоди втратою близької людини, яку неможливо оцінити в повному обсязі, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити цей розмір зі 600 000 грн. до 500 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації Позивачу моральної шкоди, пов`язаної зі смертю його дружини ОСОБА_2 , яка сталася внаслідок нещасного випадку під час виконання останньою трудових обовз`яків на підприємстві Відповідача буде 500 000 грн.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині зменшення суми моральної шкоди, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з Відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 7 073,60 до 6 073,60 грн грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 600 000 грн. (шістсот тисяч гривень) до 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень), відповідно, зменшивши, стягнутий з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір за подачу позивачем позову до суду з 7 073,60 грн. до 6 073,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: