Справа № 288/382/23
Провадження № 2/288/134/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

з участю секретаря судових засідань - Корнієнко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» (далі - позивач) в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що товариство є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756.

12 лютого 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (далі- відповідач) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 3658748 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн.; строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 14.03.2021.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконала та надало йому кредит в сумі 15000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту.

Враховуючи невиконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 18 жовтня 2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»), як фактором, було укладено Договір факторингу № 18/10/2021 (далі також Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

11.07.2022 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» як клієнтом, та ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу №1 (далі також Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Отже, до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу №1 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 49100 грн. Станом на 31 січня 2023 року заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: тіло кредиту 15000 грн., нараховані проценти- 34100 грн. всього 49100 грн., та 8000 грн. витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь.

Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Представник позивача Крюкова М.В. в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідач до судового засідання не з`явився, але представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що не підлягає до задоволення вимога про стягнення на підставі кредитного договору процентів у розмірі 34200 гривень, нарахованих поза межами кредитного договору, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, так як вона є значною відповідно до ціни позову, а також відповідно до фактично виконаних робіт адвоката, також просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів.

Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями 274-279 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756.

12 лютого 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (далі- відповідач) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 3658748 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн.; строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 14.03.2021.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів додається).

Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,38 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

13.03.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2 565 грн 00 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 12.04.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору,

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

У матеріалах справи є копія документу, підписаного директором ТОВ «Авентус Україна», під назвою «Інформація за укладеним договором № 3658748 від 12 лютого 2021 року, позичальник ОСОБА_1 ».

Зазначений документ містить відомості про стан заборгованості за кредитним договором протягом періоду з 12 лютого 2021 року по 17 жовтня 2021 року, у ньому відображено розмір основного боргу, нарахованих процентів та здійснених платежів за кожний операційний день.

Станом на дату звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 15000 грн. - тіло кредиту та 34100 грн. - нараховані проценти, всього - 49100 грн.

Як вбачається з позовної заяви Відповідач станом на 12.04.2021 року не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, а також не уклав угоди щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 Кредитного договору кредитний договір автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів.

З картки обліку договору № 3658748 від 12 лютого 2021 року вбачається, що відповідачем по зазначеному договору проведено оплата: 13.03.2021 на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2 565 грн. 00 коп.

Враховуючи невиконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 18 жовтня 2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»), як фактором, було укладено Договір факторингу № 18/10/2021 (далі також Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

11.07.2022 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» як клієнтом, та ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу №1 (далі також Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Отже, до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу №1 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 49100 грн. Станом на 31 січня 2023 року заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: тіло кредиту 15000 грн., нараховані проценти- 34100 грн. всього 49100 грн., які позивач просить стягнути на свою користь.

ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000495 від 21.01.2022, видане Національним банком України. Також, Позивач має витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, яка була видана Позивачу Національним банком України від 24.01.2022. В зв`язку з чим, Позивач мав право на укладення договору факторингу та є новим кредитором Відповідача за Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу № 1 на умовах, встановлених цим Договором, Позивач (Фактор) передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за плату, згідно Договору, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрах Боржників (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 6.2.3 Договору Факторингу №1 права Вимоги, щодо конкретного боржника переходять до Фактора (Позивача) з моменту підписання сторонами Реєстру Боржників (Портфелю Заборгованості), після чого Фактор (Позивача) стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно його заборгованості.

Суд звертає увагу, що після придбання права вимоги до ОСОБА_1 , ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не здійснювали додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором.

Отже, на підставі ст. ст. 633, 634, 1048, 1050 ЦК України суд встановив, що між сторонами укладений кредитний договір, згідно якого сторонами досягнута згода щодо його істотних умов.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 512, 514 ЦК ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Встановлено, що позивачем, як новим кредитором, за договором про надання споживчого кредиту № 3658748 від 12 лютого 2021 року пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 34100 грн. поза межами строку кредитування з посиланням на пролонгацію кредиту і при цьому в рахунок заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом. На переконання позивача кожного разу мало місце продовження строку кредитування на 30 днів, а потім 90 днів, відповідно до умов Договору.

Умови та порядок продовження строку кредиту визначено розділом 4 кредитного договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на 30 днів, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження (пролонгація) договору в порядку, визначеному п. 4.2 договору, або в порядку автопролонгації, відповідно до умов , визначених у п. 4.3 договору.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору.

Пунктом 4.2.2. Договору передбачено, що пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжити строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство, у спосіб, передбачений договором.

За правилами п.4.2.3. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу тестового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в особистому кабінеті/ зазначені в Договорі. Якщо Товариство протягом строку для відповіді акцептує пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом, то воно направляє Споживачу текстове повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти в Особистому кабінеті Споживача. Отже така пролонгація за означеними умовами Договору мала б здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це.

У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій, зазначених в пп.4.2.2. цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається у особистому кабінеті Клієнта.

До позовної заяви ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» долучило графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 3466885 від 07.01.2021№ 3658748 від 12 лютого 2021 року, а також копію паспорта споживчого кредиту, в якому зазначено дату повернення позики та сплати нарахованих процентів 14.03.2021, суму нарахованих процентів 2565 грн.

13.03.2021 ОСОБА_1 здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі процентів за користування кредитом з 12.02.2021 по 14.03.2021 - 2565 грн.

Здійснюючи вказану оплату процентів ОСОБА_1 повинен був увійти до свого Особистого кабінету, з трьох доступних опцій з назвою: 1) повне погашення; 2) часткове погашення; 3). продовжити строк кредиту, вибрати опцію «продовжити строк кредиту», натискаючи відповідні клавіші. В свою чергу, Товариство, відповідно до п.4.4 Кредитного договору на ініціативу Клієнта про продовження строку кредиту повинно було надіслати СМС з текстом про таке продовження, як акцепт пропозиції (оферти) Клієнта про продовження строку користування кредитом.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь - яких доказів на підтвердження дій відповідача вчинених щодо продовження строку користування кредитом, в тому числі скрін шот з системи Товариства про надсилання СМС повідомлення ОСОБА_1 про продовження кредиту.

Як вбачається з п. 4.3 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строку кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку,

якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту.

Однак, відомостей про надання ОСОБА_1 згоди на автопролонгацію строку кредитного договору, матеріали справи не містять.

Отже до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» підлягає заборгованість в розмірі 15000 грн. за тілом кредиту.

Після закінчення строку дії кредитного договору у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.

В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 (остаточне 18.09.2015), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Таким чином, позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач дав згоду на автопролонгацію договору після 14.03.2021 року і продовження строку кредиту, а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта.

Крім того, надані позивачем вказані докази не підтверджують наявність заборгованості з процентів та її розміру за період після автопрологації строку кредиту, оскільки не містять щодо цього необхідної інформації. Також позивачем не надано і у матеріалах справи відсутній розрахунок вказаної заборгованості ,що підтверджувався б первинними документами бухгалтерського обліку складеними в паперовій чи електронній формі.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ).

Оскільки позивач не надав суду достовірних і достатніх доказів - первинних документів, що підтверджували б наявність у відповідача заборгованості за процентами в період з 14.03.2021 по 17.10.2021 року, а також розрахунку цієї частини заборгованості, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України.

Відповідно до положень, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Зі змісту ч.ч.1-3ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даній справі позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 гривень про що свідчить платіжне доручення №32 від 31 січня 2023 року

У пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільній справі» роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674 V1).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 819 гривень 95 копійок (2684 гривень (розмір судових витрат) х 15000 гривень 00 копійок (розмір задоволених позовних вимог) / 49100 гривень 00 копійок (розмір заявлених позовних вимог).

Щодо вимог стягнення витрат на правову допомогу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно із ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорарута інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, звіт про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року від 30 січня 2022 року, рахунок на оплату по замовленню №105/30/01 від 30 січня 2023 року, платіжне доручення №11 від 30 січня 2023 року, ордер серії АН № 1075167 на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідач заявив суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, на думку відповідача вартість складання позовної заяви 8000 грн. є завищеною, неспівмірною з складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом та обсягом наданих послуг, ціною позову та значення справи для сторін, з огляду на те, що справа є малозначною, розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження. /а.с.79-81/

При ухваленні рішення суд, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», крім вимог національного законодавства керується також практикою ЄСПЛ.

Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд роз`яснив, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами».

Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18 також зазначив, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У справі, що розглядається ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги, що підтверджується договором про надання правової допомоги /а.с.46/, звітом про надання правової допомоги згідно договору /а.с.48/, рахунком на оплату послуг /а.с.49/, платіжним дорученням про оплату послуга адвоката Крюкової М.В. з правничої допомоги, /а.с.52/ ордером /а.с.50/, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127 від 29.08.2018. /а.с.51/

Разом з цим, суд погоджується з клопотанням відповідача щодо не співмірності розміру правничої допомоги і вважає завищеною оплату наданих послуг, позаяк заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є неспівмірною зі складністю справи та виконаними роботами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову та частковим задоволенням позову. Справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, адвокат не приймав участь в судовому засіданні,.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Саме така сума відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.13Конституції України, ст.ст.2,5,12,13,19,76-81,89,95,133,141,247,259,263-265,ч.4 ст.268, ст.ст.273,274-279,352,354,355 ЦПКУкраїни,ст.ст. 11,15,16,202,207,509,525, 526,530,610,612,625 - 629,639,1048,1049,1050,1054,1055 ЦК України, ст.ст.1, 13 Закону України «Про споживчий кредит», ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» (місто Київ, вулиця Загородня, 15, офіс 118/2, ) заборгованість за договором № 3658748 від 12.02.2021 в розмірі 15000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» (місто Київ, вулиця Загородня, 15, офіс 118/2, ) судовий збір в розмірі 819 гривень 95 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко