Справа 688/3211/23
№ 2/688/733/23
Рішення

Іменем України

14 листопада 2023 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючої судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Чернецької І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, посилаючись на те, що його сусід 26.07.2023 звернувся до поліції із заявою про його побиття. Наряду поліції, який прибув на виклик відповідача останній повідомив, що позивач його побив. ОСОБА_2 в присутності працівників поліції, сусідах, хворих батьках позивача ображав позивача наркоманом, бандитом, психічнохворим. Внаслідок поширення такої недостовірної інформації в матері позивача ОСОБА_4 погіршилося здоров`я, а у батька стався серцевий напад. Поширена відповідачем інформація має негативний характер, порушує його немайнові права та не є оціночним судженням. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача та створює негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих.

Просив визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 « ОСОБА_1 мене побив, оскільки є наркоманом, бандитом, зеком та психічно хворим; зобов`язати відповідача спростувати поширену щодо позивача недостовірну інформацію шляхом озвучення відповідачем на найближчих зборах жителів будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які відбудуться після набрання рішення в даній справі, наступного тексту спростування: «26.07.2023 мною, ОСОБА_2 , озвучувалися недостовірні та неправдиві відомості щодо ОСОБА_1 , а саме те, що він мене побив, оскільки є наркоманом, бандитом, зеком та психічно хворим.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що конфлікт із відповідачем розпочався давно щодо встановлення індивідуального опалення в будинку та утримання котів на прибудинковій території. 26.07.2023 зранку він спілкувався з ОСОБА_5 щодо того, що останній травить бездомних котів, після чого він поїхав на роботу. Пізніше йому зателефонував батько та повідомив, що ОСОБА_5 викликав поліцію. В присутності працівників поліції ОСОБА_5 звинуватив його в побитті, що не відповідає дійсності. Також в присутності поліції, його батьків та сусідів ОСОБА_5 ображав його, обізвав наркоманом, бандитом, зеком та психічно хворим.

Зазначив, що інформація щодо нього була поширена відповідачем в присутності сусідів їхньої вулиці, зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, поширення окресленої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що протягом тривалого часу у сторін склалися неприязні відносини, хоча вони проживають по сусідству. Конфлікти виникають через те, що мати позивача годує безхатніх котів, а позивач заносить їх на дах будинку.

26.07.2023 зранку ОСОБА_1 напав на нього в під`їзді та завдав тілесних ушкоджень. З цього приводу того ж дня він викликав поліцію, в присутності якої написав відповідні пояснення. Жодним чином він позивача не ображав, такі слова не говорив. За його заявою було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, яке на даний час закрито.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 17.08.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.09.2023. Ухвалою суду від 18.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.10.2023. Для виклику свідка судове засідання відкладено на 14.11.2023.

3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту особистого немайнового права, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Судом встановлено, що сторони тривалий час перебувають у неприязних відносинах, проживають в АДРЕСА_1 та є сусідами.

Конфлікти між сусідами виникають на ґрунті утримання сім`єю позивача безхатніх котів на прибудинковій території.

26.07.2023 відповідач викликав працівників Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, яким написав заяву про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за те, що 26.07.2023 останній завдав йому тілесні ушкодження в під`їзді будинку АДРЕСА_1 . З цього приводу він надавав письмові пояснення для працівників поліції, які прибули на виклик.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 26.07.2023, внесені відомості до ЄРДР за №0000565 від 26.07.2023, за кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України. ОСОБА_2 залучений до провадження як потерпілий. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 04.08.2023 №251 в ОСОБА_2 виявлені легкі тілесні ушкодження.

За наслідками проведеного дізнання кримінальне провадження неодноразово закривалося у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Востаннє, постановою дізнавача Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 29.09.2023, яка ніким не оскаржувала ся та є чинною.

4.Норми права, які застосував суд.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідні роз`яснення містяться і в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосований і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, № 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

Частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» і не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. А тому абз. 6 п. 15, п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» застосовуватися не може. Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації, 2) недостовірність цієї інформації.

Вказані висновки містяться в постановах КЦС ВС: від 25.05.2018 у справі № 188/1367/15; від 04.07.2018 у справі № 761/7795/17; від 09.09.2020 у справі 688/1505/18.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем та недостовірність цієї інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.Оцінка суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Суд, проаналізувавши зміст звернення відповідача до правоохоронних органів від 26.07.2023, зазначеної в ньому інформації про заподіяння тілесних ушкоджень, тобто побиття, дійшов висновку, що у цьому випадку мала місце реалізація ОСОБА_2 його конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що є батьком позивача, з ОСОБА_2 та його дружиною вони тривалий час конфліктують, оскільки ті звинувачують їх у розведенні безхатніх котів. 26.07.2023 ОСОБА_2 викликав поліцію, який повідомив, що його нібито побив ОСОБА_1 . З моменту приїзду працівників поліції він здійснював аудіозапис на свій мобільний телефон. Чув як ОСОБА_2 обзивав його сина наркоманом, злочинцем та іншими образливими словами.

Свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що є матір`ю позивача та тривалий час конфліктує з сусідами ОСОБА_5 . 26.07.2023, коли приїхали поліцейські вона перебувала на балконі 5-го поверху та чула як ОСОБА_2 обзивав її сина бандитом та наркоманом та звинувачував у побитті.

З огляду на те, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками позивача та тривалий час перебувають у неприязних відносинах з ОСОБА_2 , їх показання щодо поширення ОСОБА_2 неправдивої інформації 26.07.2023, які іншими доказами не підтверджуються, суд оцінює критично та до уваги не бере.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що є дружиною відповідача. 26.07.2023 чоловік прийшов додому з тілесними ушкодженнями та повідомив їй, що його побив сусід ОСОБА_1 в під`їзді будинку. Вони невідкладно викликали поліцію. По прибуттю поліцейських до них підійшов батько позивача, який зателефонував своєму синові і той пізніше приїхав. Її чоловік писав пояснення на капоті службового автомобіля поліції, а ОСОБА_1 заперечував проти побиття. Її чоловік не ображав ОСОБА_1 . Ствердила, що сторони тривалий час конфліктують через те, що мати позивача розводить та годує котів.

Допитана свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 26.07.2023 проходила біля будинку, в якому проживає та бачила наряд поліції. Біля службового автомобіля поліцейських перебували ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які є сусідами та конфліктують між собою. ОСОБА_2 писав заяву на капоті автомобіля, а його дружина ОСОБА_10 ображала ОСОБА_1 , кричала, що він зек, наркоман, психічно хворий. Не чула, щоб саме ОСОБА_2 ображав ОСОБА_1 .

Отже, свідок ОСОБА_8 , яка не заінтересована в результатах розгляду справи, обставини поширення недостовірної інформації ОСОБА_2 не підтвердила, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_7 .

Крім того, на дослідженому в судовому засіданні аудіозаписі від 26.07.2023, наданого позивачем, де сторони ідентифікували свої голоси та голоси ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , відсутні записи того, що саме відповідач ОСОБА_2 ображав позивача словами, що той є наркоманом, бандитом, зеком та психічно хворим.

Таким чином, позивач належними і допустимими доказами не довів факту розповсюдження відповідачем відомостей, фактичних тверджень, які б суд мав би можливість визнати поширенням про позивача недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права і підлягає спростуванню.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

6.Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в т.ч. належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Розмір таких витрат має бути співмірним з складністю справи, складністю та обсягом наданих послуг, затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, а також ціною позову.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката Вітюка С.В., зокрема представництво інтересів клієнта в судових засіданнях.

Враховуючи конкретні обставини справи та клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу в разі відмови в задоволенні позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та часом виконаних адвокатом робіт, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, а тому дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу мають становити 4000 грн (половина від підтверджених та обґрунтованих витрат), які слід стягнути з позивача.

Керуючись статтею 40 Конституції України, ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 201, 277, 297 ЦК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.11.2023.

Суддя Алла ЦІДИК