Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого - судді Данко В.Й.,
з участю секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,
30.08.2023 року Ужгородським міськрайонний судом було винесено рішення по даній справі, яким у задоволенні позову адвоката Радь Івана Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна було відмовлено.
Однак, судом встановлено, що під час ухвалення вказаного рішення судом не було вирішення питання стосовно розподілу судових витрат.
Представник відповідача ОСОБА_1 , адвоката Семенович Тіберій Сергійович, подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат за надання правничої допомоги, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн..
Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Радь Іван Іванович, подав до суду заперечення на вищевказану заяву, які мотивує тим, що відповідачем під час розгляду справи не подавалось заяв по суті справи та не подавалось попереднього розрахунку суми судових витрати. Крім того, наголошує, що додані представником позивача документи до даної заяви не відповідають умовам договору про надання правової допомоги №б/н від 09.12.2022 року, а саме у долученому акті приймання-передавання наданих послуг від 04.09.2023 року відсутнє зазначення не тільки кількості відпрацьованих адвокатом годин, але і вартості години роботи. Також вказує про не співмірність судових витрат до наданих представником відповідача послуг з надання правової допомоги.
Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Семеновича Т.С. в судове засідання не з`явився, проте в заяві про ухвалення додаткового рішення просить розглянути таку за його відсутності та за відсутності відповідача.
Представник позивача, адвокат Радь І.І. в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить здійснити розгляд справи у відсутності позивача. Суд розглядає справу у їх відсутності, так як у відповідності до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає при ухваленні додаткового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що слід винести додаткове рішення по справі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України вбачається, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд також приймає до уваги позицію з цього питання Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо);
докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).
Суд, вивчивши всі письмові докази, надані стороною заявника що стосуються питання витрат на правничу допомогу встановив наступне.
Згідно п. 4.1 договору про надання правової допомоги №б/н від 09.12.2022 року, укладеного між адвокатом Семенович Тіберієм Сергійовичем та ОСОБА_1 , за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком №1 до цього Договору.
Згідно п. 4.3 даного Договору для оплати наданої правової допомоги Адвокат надає Клієнту рахунок-фактуру та акт виконаних робіт та наданих послуг та/або звіт про виконану роботу та надані послуги із зазначенням: переліку видів наданої правової допомоги; кількості відпрацьованих адвокатом годин; вартості наданої правової допомоги, розрахованої у порядку, визначеному в п. 4.1 Договору.
Проте заявником не додано рахунку-фактури, як це передбачено п. 4.3 Договору про надання правової допомоги №б/н від 09.12.2022 року. Крім того, в акті приймання-передавання наданих послуг від 04.09.2023 року відсутній детальний опис виконаних робіт з описом витраченого часу на певний вид робіт, що унеможливлює визначення співмірності витрат на надання правової допомоги до обсягу виконаної роботи та складності справи.
За таких обставин відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (розрахунків оплати, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.141, 270, 280-282 ЦПК України, суд, -
Додаткове рішення може бути оскаржено шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: В.Й. Данко