Провадження№2/512/105/23
"21" вересня 2023 р. смт Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Тімановського А.Г.,

представника позивача Остапишеної Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному порядку матеріали справи за цивільним позовом адвоката Остапишеної Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Подільська районна державна адміністрація Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання незаконним та скасування розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області та визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

02.03.2023 адвоката Остапишена Л.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Савранської селищної ради Одеської області, в якому просила встановити факт належності сертифікату серії ОД № 0115133, виданий 30.09.1996 на ім`я ОСОБА_1 , який проживає у с. Йосипівка Савранського району Одеської області, на право на земельну частку (пай) розміром 4,51 умовних кадастрових гектари, належить ОСОБА_1 , який проживає у с. Йосипівка Савранської територіальної громади Подільського району Одеської області; визнати незаконним та скасувати розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області № 34/А-2000 від 21.02.2000 про визнання недійсним сертифікату на право на земельну частку (пай) стосовно ОСОБА_1 як помилкового внесеного до списку осіб соціальної сфери с. Йосипівка; визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,51 умовних кадастрових гектари із земель колишнього КСП "Нива" на території Савранської територіальної громади Подільського району Одеської області.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.07.178 ОСОБА_1 був прийнятий у члени колгоспу ім. «50-летия Великого Октября» Савранського району Одеської області на роботу трактористом. У зв`язку із реорганізацією колгоспу ОСОБА_1 був переведений до КСП «Нива» з 06.03.1993. 11.02.2003 позивач був звільнений з членів КСП «Нива» за власним бажанням, тобто з 20.07.1978 по 11.02.2003 був членом колгоспу, згодом КСП «Нива», безперервно протягом майже 25 років.

Позивач через представника ОСОБА_2 09.06.2021 звернувся до Савранської селищної ради Подільського району Одеської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,51 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності на території Савранської селищної ради (за межами населеного пункту с.Йосипівка) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0115133.

09.07.2021 за № Г-1030 за підписом секретаря Савранської селищної ради Герасимішиної С.В. ОСОБА_1 отримав відповідь, у якій йшлося про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0115133 визнано недійсним згідно із протестом прокурора від 02.02.2000 №57 рішенням загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000 (протокол №1, п.3).

Розпорядження Савранської РДА Одеської області відносно ОСОБА_1 незаконне, оскільки у ньому йдеться, що позивача помилково внесли до списку соціальних працівників с.Йосипівка, оскільки ОСОБА_1 з 1978 року по 11.02.2003 був членом колгоспу, згодом членом КСП «Нива», безперервно протягом 25 років, що підтверджується трудовою книжкою. Архівним витягом від 17.05.2022 протоколу № 2 «Общеколхозного собрания уполномоченых КСП «Нива» от 30 июня 1995г.», яким затверджувалися списки осіб, що мають право на середню земельну частку (пай), під № 131 у списку вказано « ОСОБА_3 ». Другою архівною довідкою підтверджено, що ОСОБА_1 у журналі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно із записом від 30.09.1996 № 131 отримав сертифікат серії ОД № 0115133. Даний сертифікат був отриманий позивачем і знаходиться у нього дотепер.

Стосовно розбіжностей у прізвищі позивача та прізвищі власника сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0115133. У 2006 ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України, у якому прізвище записано відповідно до запису російською мовою у свідоцтві про народження « ОСОБА_4 ». Трудова книжка також виписана російською мовою прізвище вже записано із м`яким знаком у кінці « ОСОБА_5 ». Сертифікат на земельну частку (пай) серії ОД № 0115133 також містить прізвище « ОСОБА_5 ».

Зазначене пояснюється лише тим, що особи, які вказували прізвище позивача здійснили неправильний переклад прізвища з російської мови на українську. Подібні розбіжності мають місце і у написанні прізвища матері позивача, яка була записана під прізвищем « ОСОБА_5 » у свідоцтві про смерть. Прізвище брата позивача ОСОБА_6 також записане як « ОСОБА_5 ». Із цього приводу є рішення Савранського районного суду Одеської області від 28.08.2018 (провадження №2-о/512/41/18) про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та його померлою матір`ю « ОСОБА_7 .

За вказаних обставин позивач, через свого представника був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецького О.Ю. від 06 березня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 березня 2023 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також роз`яснено їм право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

17 травня 2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області та визнання права на земельну частку (пай), однак не заперечував проти задоволення позову в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свою позицію мотивував тим, що із наданих ОСОБА_1 в якості доказів документів вбачається, що позивач був власником земельного сертифікату серії ОД №0115133, який посвідчував його право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Нива». Сертифікат було видано Савранською районною адміністрацією 30.09.1996 та отримано його власником, про що свідчить архівна довідка від 17.05.2022 видана архівним відділом Подільської райдержадміністрації. Також в довідці відмічено, що в журналі реєстрації сертифікатів є запис від 21.02.2000 щодо незаконного включення ОСОБА_1 до списку власників земельних часток (паїв). 21.02.2000 розпорядженням Савранської районної державної адміністрації №34/А-2000 сертифікат серії ОД №0115133 виданий дата на ім`я ОСОБА_1 було визнано недійсним. Підставою видання розпорядження стало рішення зборів КСП «Нива» від 25.01.2000 (протокол №1). До цього часу рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000 року та розпорядження районної державної адміністрації № 34/А-2000 не оспорювалося позивачем та є чинними. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків. Коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. У пункті 6 Прикінцевих положень ЦК України встановлено, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року. Отже в даному випадку застосовуванню підлягають положення ЦК УРСР 1963 року, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. За статтею 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Право на позов у громадянин ОСОБА_1 виникло ще в 2000 році після прийняття рішення загальними зборами КСП «Нива» про виключення його із списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) та видання 21.02.2000 розпорядження Савранською районною державною адміністрацією № 34/А, яким сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на ім`я ОСОБА_1 визнано недійсним. Трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003. Позовна заява подана позивачем до суду 02.03.2023, тобто більш ніж через 20 років після виникнення права на позов. З моменту видання розпорядження пройшло більше двадцяти років. Весь цей час позивач не вживав жодних заходів для захисту своїх законних інтересів та відновлення свого права на земельну частку (пай). При цьому позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість дізнатись про порушення свого права, доказів щодо поважності причини пропуску строку позовної давності, які б підтверджували наявність об`єктивних, істотних, непереборних труднощів, що не залежали від волі позивача та унеможливлювали його звернення до суду з цим позовом впродовж встановленого законом трирічного строку. Розпорядженням Савранської райдержадміністрації від 21.02.2000 року №34 визнаються недійсними саме ті сертифікати, власники яких зазначені в додатку №2 до рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000. В той же час, маючи на руках земельний сертифікат ОСОБА_1 більш ніж 20 років не здійснював жодних дій направлених на встановлення на підставі сертифікату меж земельної ділянки та оформлення права власності на земельну ділянку, не цікавився питаннями отримання доходу від передачі паю в оренду чи самостійного обробітку земельної ділянки. Це свідчить про те, що позивач знав, що його позбавили права на отримання земельної частки (паю) та його сертифікат визнано недійсним. Отже, позивач пропустив встановлений законодавством трирічний строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин. Із цих підстав йому має бути відмовлено у позові.

Правом на подачу відповіді на відзив позивач та його представник не скористались.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецького О.Ю. від 07 червня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Остапишеної Л.С. та залучено Подільську районну державну адміністрацію Одеської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Встановлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали та копії позовної заяви з додатками для подання пояснень третьої особи.

Письмових пояснень третьої особи на адресу суду не надійшло.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецького О.Ю. від 11 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 13 вересня 2023 року.

У судовому засіданні, що відбулося 21 вересня 2023 року, представник позивача адвокат Остапишена Л.С. підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їхньому задоволенні, виходячи з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судове засідання 21 вересня 2023 року не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином та своєчасно (а.с. 57), надав заяву, в якій справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 47).

Представник третьої особи в судове засідання 21 вересня 2023 року не з`явивсяпро дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином та своєчасно (а.с. 58), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, не надала, свою позицію не виклала.

За правилами частини 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши вступне слово представника позивача адвоката Остапишеної Л.С., дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно і безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 20.07.1987, в якій є записи про те, що 20.07.1978 ОСОБА_1 було прийнято в члени колгоспу «им. 50-летия Великого Октября»», де він працював трактористом. Пізніше з 01.01.1991 працював різноробочим у зазначеному колгоспі, а 06.03.1993 був звільнений у зв`язку з реорганізацією та переведений в КСП «Нива». Так, з 06.03.1993 ОСОБА_1 пропрацював різноробочим (на маслоробці) в КСП «Нива» до моменту звільнення 11.02.2003 (а.с.15-16).

Відповідно до архівної копії розпорядження Савранської РДА від 21.02.2000 №34/А-2000 про визнання недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай) працівників соціальної сфери с.Йосипівка (згідно рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000р.) (а.с.10), а також архівний витяг зі списку працівників соціальної сфери с.Йосипівка, сертифікати яких на право на земельну частку (пай) являються недійсними, який є додатком до вказаного розпорядження РДА, та в якому під №51 значиться ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Також, з архівного витягу виданого архівним відділом Подільської районної військової адміністрації смт. Саврань від 17.05.2022 №08.6-06-04/105 вбачається, що Протоколом №2 загальноколгоспних зборів уповноважених КСП «Нива» від 30.07.1995 затверджено список осіб, що мають право на середню земельну долю (пай) до якого, зокрема, включений ОСОБА_3 (а.с.17).

Натомість, відповідно до архівної довідки виданої архівним відділом Подільської районної військової адміністрації смт.Саврань від 17.05.2022 №08.6-06-04/105 в журналі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Савранською державною адміністрацією Одеської області по КСП «Нива», міститься запис від 30.09.1996 за №131 про виготовлення сертифікату серії ОД №0115133 на ім`я ОСОБА_1 та отримання його за підписом. Також є запис від 21.02.2000 щодо незаконного включення до списку на підставі протесту прокурора від 02.02.2000 №57/2000 та рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000 протокол №1 (а.с.18).

Також, в судовому засіданні 21.09.2023, за клопотанням представника позивача адвоката Остапишеної Л.С. було досліджено письмові докази, що містяться в цивільній справі №512/203/22 провадження №2/512/133/22 за позовом ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області про визначення частково незаконним п.4 протоколу №1 загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000 та зобов`язати Савранську селищну раду повторно розглянути заяву від 04.05.2021 щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) розміром 4.51 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифікату серії ОД №0115133, яка зберігається в архіві Савранського районного суду Одеської області (далі справа №512/203/22).

Як вбачається з архівної копії Протоколу №1 загальних зборів уповноважених КСП «Нива» Савранського району Одеської області, що відбулися 25.01.2000 першим питанням порядку денного було винесено на обговорення Указ президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки від 03.12.1999». Зокрема другим та третім питаннями вказаних зборів були: вибори комісії по реорганізації та уточнення списків на право одержання майнових та земельних сертифікатів соціальної сфери. Так, у 1993 проводилось розпаювання КСП по вині правління і с/ради практично не було проведено роз`яснювальної роботи до складання списків тих, хто мав право на одержання земельних сертифікатів підійшли формально. У 1998 році ще добавили 37 чоловік як виявилося, що 20 чоловік тих хто мав право на одержання земельного сертифікату не одержав його. В той же час в списки на одержання земельних сертифікатів була включена соціальна сфера села і люди які зовсім не працювали, або працювали дуже мало і в яких немає навіть три роки виробленого встановленого мінімуму вихододнів і знову перейшли працювати в соціальну сферу. Тому, головою правління КСП «Нива» запропоновано відмінити рішення зборів від 30.06.1995 №2 про видачу земельних сертифікатів працівникам соціальної сфери. Разом з тим включити в списки на отримання земельних сертифікатів тільки тих хто має право: постійні працівники КСП в яких є вироблено не менше трьох років встановленого мінімуму вихододнів, рішенням загальних зборів від 27 січня 1995, пенсіонери, колишні працівники КСП і які проживають на території с.Йосипівки; тимчасово відсутні постійні працівники КСП (призвані на військову службу, направлені на навчання) (справа №512/203/22, а.с.15-30).

Крім того, згідно протоколу №2 від 29 лютого 2000 загальних зборів уповноважених КСП «Нива», зокрема, першим питанням порядку денного є уточнення списків на право одержання земельних сертифікатів згідно рішення зборів уповноважених від 25.01.2000 року протесту прокурора від 02.02.2000 року і розпорядження райдержадміністрації №34 від 21 лютого 2000 року. Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України, статей 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указу Президента України від 10 листопада 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи, в сфері сільськогосподарського виробництва та пункту 2 Указу президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким встановлено порядок паювання земель передбачений названими нормативними актами, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (колективу). Сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, додається до державного акту на право колективної власності на землю. Порушенням вказаних вимог закону загальними зборами КСП «Нива» до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) внесено 59 осіб, які не являються колгоспниками, а працюють в соціальній сфері на селі (працівниками освіти, охорони здоров`я, торгівлі, тощо) (справа №512/203/22, а.с.31-34).

Отже, на загальних зборах уповноважених КСП «Нива» 29.02.2000 було розглянуто питання про скасування рішення загальних зборів колективного сільгоспгосподарства «Нива» від 30.06.1995 «Про видачу земельних сертифікатів, працівникам соціальної сфери, а також про перегляд списків громадян які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності сільгосппідприємства на землю, залишивши в них тільки тих осіб, які станом на 30.06.1995 були членами КСП «Нива» с.Йосипівка Савранського район Одеської області.

Також, в протоколі №2 від 29 лютого 2000 загальних зборів уповноважених КСП «Нива» міститься текст розпорядження Саранської районної державної адміністрації №34 від 21 лютого 2000 року, відповідно до якого сертифікати на право на земельну частку (пай) працівників соціальної сфери с.Йосипівка (згідно рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000) - вважаються недійсними (справа №512/203/22, а.с. 35).

Згідно списку працівників соціальної сфери с.Йосипівка сертифікати яких на право на земельну частку (пай) згідно рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000 року являються недійсними, ОСОБА_1 значиться в ньому під номером 51 (сертифікат №131 серія ОД0115133) (справа №512/203/22, а.с.36-37).

Частиною 1 статті 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: - придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; - безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; - приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; - прийняття спадщини; - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно з абзацу 3 пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

На підставі пунктів 1, 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності зокрема таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, представником позивача не було надано суду доказів щодо передачі державного акта КСП "Нива" та, відповідно, і земельні ділянки в колективну власність та постійне користування, що, як наслідок, унеможливлює встановити, що позивач ОСОБА_1 був членом КСП «Нива» на час розпаювання землі.

Крім того, трудова книжка свідчить не про членство в КСП, а про наявність трудових відносин з ними.

З трудової книжки позивача вбачається що він працював з 06.03.1993 по 11.02.2003 різноробочим на маслобійці та був звільнений за власним бажанням згідно поданої заяви.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 лютого 2021 року у справі № 675/1396/18, від 17 травня 2021 року у справі № 599/2259/19, від 13 липня 2021 року у справі № 274/3394/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 508/64/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 181/1229/19 та спростовує відповідні доводи представника позивача.

Стосовно обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, як було встановлено судом вище, загальні збори КСП «Нива» 25.01.2000 розглядали протест прокурора Савранського району юриста І класу П.В. Ліщишина №57 від 02.02.2000 щодо незаконного включення до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) осіб соціальної сфери с. Йосипівка, серед яких був позивач.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0115133 визнано недійсним згідно із протестом прокурора від 02.02.2000 №57 рішенням загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000.

Розпорядженням Савранської РДА від 21.02.2000 №34/А-2000 визнані недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай) працівників соціальної сфери с.Йосипівка (згідно рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000).

Тобто, оскаржуване розпорядження Савранської РДА від 21.02.2000 №34/А-2000 прийнято на підставі рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000, пов`язаного з реалізацією їх виключної компетенції, зокрема, про включення до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) на підставі протесту прокурора, яке безпосередньо позивачем не оскаржується.

В силу частини 3 статті 16 Цивільного Кодексу України, суд може відмовити у захисті цивільного права або інтересу у разі, якщо обраний позивачем спосіб не відповідає вимогам закону.

Так, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 22.09.2020 у справі № 127/18934/18 нагадала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі 463/1540/14-ц.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі 910/10011/19.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що представником позивача не надано належних і допустимих доказів щодо передачі державного акта КСП "Нива", перебування позивача в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області та визнання права на земельну частку (пай) є недоведеними та необґрунтованими, а тому вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Що ж до вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, то вони заявлені разом із вимогами про визнання незаконним та скасування розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області та визнання права на земельну частку (пай) та є похідними від них, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Надаючи оцінку твердженням представника відповідача про необхідність застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

За статтею 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Отже, оскільки цивільний позов не підлягає задоволенню через його недоведеність та необґрунтованість, суд не вбачає необхідності у застосуванні строку позовної давності або у його поновленні.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до статті 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (статті 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (стаття 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Отже, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати у справі суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16 ЦК України, статтями 4, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, частиною 3 статті 258, статтями 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені цивільного позову адвоката Остапишеної Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Подільська районна державна адміністрація Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання незаконним та скасування розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області та визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 29 вересня 2023 року.

Суддя: О.Ю. Брюховецький