Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/557/23

Провадження № 2/943/585/2023

07 вересня 2023 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі головуючогосудді Коса І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Буський відділ державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління МЮ України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивачка в особі представника адвоката Малиняка В.А. звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Буський відділ державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління МЮ України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що Буським районним судом Львівської області 02 квітня 2020 року видано судовий наказ по справі № 943/493/20, яким зобов`язано стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 березня 2020 року до дня досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 28.02.2023 року (ВП № 62121720) за період з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року відповідачу нараховано аліментів в сумі 56 754,10 грн. Відповідачем за вказаний період сплачено 46 669,90 грн. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів становить 10 084,20 грн. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). Потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Кількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць слід рахувати, починаючи з 01 числа наступного місяця до 28.02.2022 року. Загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів (без урахуванням суми індексації) відповідача за період з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року становить 10 084, 20 грн. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості ? 1 %. Розрахунок пені по аліментах за період з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року становить 59 481, 33 грн. Сукупний розмір заборгованості з 18.03.2020 року по 28.0.2023 року становить 10 084, 20 грн., тому з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року в розмірі 10 084, 20 грн. Крім того, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Малиняк В.А. просить стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 витрати позивачки на правову допомогу в цій справі 12 000 грн.

Ухвалою судді від 03.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з призначенням судового засідання та викликом сторін у справі.

01.06.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Скоробогатим М.В. було подано відзив на позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вважає, що такі позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, а факти, викладені в позовній заяві, є надуманими, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому така позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки після розірвання шлюбу та дотепер, ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина, завжди цікавиться його життям та станом здоров`я, жодних претензій до відповідача зі сторони ОСОБА_1 щодо несплати коштів на утримання сина або ж їх недостатності дотепер пред`явлено не було, а подання до суду такої позовної заяви вводить відповідача у шоковий стан через безпідставність таких вимог та повне ігнорування позивачем внеску на утримання сина, не пов`язаного з коштами, які ОСОБА_2 сплачує як аліменти, відповідач постійно додатково, добровільно надавав кошти готівкою сину, але, зважаючи на добросовісність, ніяких підтверджуючих документів не збирав. Отримавши документи з суду відповідач отримав розрахунок заборгованості у державного виконавця, яким підтверджено, що частина боргу було, який виник через недостатність заробітної плати, вже сплачено, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 28.04.2023 року, за період з 18.03.2020 року по 30.04.2023 року, у якому зазначено, що борг становить лише 3 462,26 грн, а станом на день складання відзиву, такий можливо і повністю відсутній. Тобто, такі твердження позивача не відповідають дійсності, а вказані розрахунки є неналежними доказами у справі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 71, абз. 2 ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Враховуючи викладене, вважаю, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 10 084,20 грн є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. В даному випадку у відповідача повністю відсутня вина щодо виникнення заборгованості по аліментах. Навпаки, наявність нового місця роботи на зменшення суми заборгованості підтверджує вжиття усіх заходів для забезпечення можливості стягувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, представник відповідача заперечив проти стягнення з його довірителя витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн., оскільки вважає такі витрати непідтвердженими належними і допустимими доказами, оскільки у додатках до позовної заяви, яку отримав відповідач, такі взагалі відсутні, що позбавляє відповідача можливості належно оцінити ці обставини. Відтак просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивачки адвокат Малиняк В. А. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задоволити на підставі аргументів, викладених у позовній заяві та долучених до неї доказів. З урахуванням пріоритету прав дитини просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача адвокат Скоробогатий М.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без участі відповідача та його представника. Просить врахувати правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 14.12.2020 року в справі №661/905/19 щодо доведеності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а також у постанові у справі №676/4555/22 щодо доведеності вини та право суду на зменшення аліментів. Таким чином представник відповідача вважає, що його довіритель вжив усіх заходів для зменшення заборгованості та її погашення, віднайшовши ще одне місце роботи, що доведено належними доказами.

Третя особа: Буський відділ державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління МЮ України явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, направивши до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі уповноваженого представника, а проти позовних вимог не заперечує.

Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із таких мотивів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23 травня 1992 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, спільне сімейне життя у сторін не склалось, внаслідок чого рішенням Буського районного суду Львівської області від 28.01.2019 року в справі №440/1669/18 шлюб між сторонами було розірвано.

Крім того, судом встановлено, що 02.04.2020 року за заявою позивачки ОСОБА_1 , Буським районним судом Львівської області в справі №943/493/20 було видано судовий наказ від 02.04.2020 року про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 березня 2020 року (з дня подачі заяви до суду), до дня досягнення дитиною повноліття.

Як убачається із наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості по аліментах Буського ВДВС від 28.02.2023 року (ВП №62121720), що відповідачу ОСОБА_2 за період із 18 березня 2020 року по 28 лютого 2023 року нараховано аліментів у розмірі 56 754,10 грн., із яких відповідачем за вказаний період сплачено 46 669,90 грн. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 28.02.2023 року становить 10 084,20 грн.

Разом із тим, як слідує із долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву Розрахунку заборгованості по аліментах Буського ВДВС від 28.04.2023 року (ВП №62121720), що відповідачу ОСОБА_2 за період із 18 березня 2020 року по 28 квітня 2023 року нараховано аліментів у розмірі 62 481,03 грн., із яких відповідачем сплачено 59 018,77 грн. Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 28.04.2023 року становить 3 462,26 грн.

Окрім того, як вбачається із долученої до відзиву на позовну заяву довідки про доходи ОСОБА_2 від 02.03.2023, що загальна сума доходів останнього за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, за винятком аліментів, становила 44 434,71 грн.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як вбачається із наданого представником позивачки розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_2 по аліментах, не спростованого відповідачем та його представником, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів (без урахуванням суми індексації) за період із 18.03.2020 року по 28.02.2023 року становить 10 084,20 грн., при цьому нарахований представником позивачки розмір пені за прострочення сплати аліментів за указаний період, становить 59 481,33 грн., зокрема:

01.04.2020 по 03.06.2020 = 1009,60грн. (за березень 2020)

1009,60 (сума аліментів) ? 1% ? 64 (кількість днів прострочення) = 646,14 грн.

01.05.2020 по 03.06.2020 = 2015,75грн. (за квітень)

2015,60 (сума аліментів) ? 1% ? 34 (кількість днів прострочення) = 685,30 грн.

01.06.2020 по 03.06.2020 = 2015,75грн. (за травень)

2015,60 (сума аліментів) ? 1% ? 3 (кількість днів прострочення) = 60,47 грн.

01.04.2021 по 28.02.2023 = 2433.25грн. (за березень 2021)

2433,25 (сума аліментів) ? 1% ? 699 (кількість днів прострочення) = 17008,42 грн.

01.06.2021 по 28.02.2023 = 1197,50грн. (за травень 2021)

1197,50 (сума аліментів) ? 1% ? 638 (кількість днів прострочення) = 7640,05 грн.

01.07.2021 по 28.02.2023 = 1197.50грн. (за червень 2021)

1197,50 (сума аліментів) ? 1% ? 608 (кількість днів прострочення) = 7280,80 грн.

01.09.2021 по 28.02.2023 = 640,00грн. (за серпень2021)

640,00 (сума аліментів) ? 1% ? 546 (кількість днів прострочення) = 3494,40 грн.

01.10.2021 по 28.02.2023 = 640,00грн. (за вересень 2021)

640,00 (сума аліментів) ? 1% ? 516 (кількість днів прострочення) = 3302,40 грн.

01.11.2021 по 28.02.2023 = 640,00грн. (за жовтень 2021)

640,00 (сума аліментів) ? 1% ? 485 (кількість днів прострочення) = 3104,00 грн.

01.12.2021 по 28.02.2023 = 640,00грн. (за листопад 2021)

640,00 (сума аліментів) ? 1% ? 455 (кількість днів прострочення) = 2912,00 грн.

01.01.2022 по 28.02.2023 = 642,75грн. (за грудень 2021)

642,75 (сума аліментів) ? 1% ? 424 (кількість днів прострочення) = 2725,26 грн.

01.05.2022 по 28.02.2023 = 642,75грн. (за квітень 2022)

642,75 (сума аліментів) ? 1% ? 304 (кількість днів прострочення) = 1953,96 грн.

01.06.2022 по 28.02.2023 = 642,75 грн. (за травень 2022)

642,75 (сума аліментів) ? 1% ? 273 (кількість днів прострочення) = 1754,71 грн.

01.07.2022 по 28.02.2023 = 642,75грн. (за червень 2022)

642,75 (сума аліментів) ? 1% ? 243 (кількість днів прострочення) = 1561,88 грн.

01.08.2022 по 28.02.2023 = 662.38грн. (за липень 2022)

662,38 (сума аліментів) ? 1% ? 212 (кількість днів прострочення) = 1404,25 грн.

01.09.2022 по 28.02.2023 = 705.75грн. (за серпень 2022)

705,75 (сума аліментів) ? 1% ? 181| (кількість днів прострочення) = 1277,41 грн.

01.10.2022 по 28.02.2023 = 705.75грн. (за вересень 2022)

705.75 (сума аліментів) ? 1% ?151 (кількість днів прострочення) = 1065,68 грн.

01.11.2022 по 28.02.2023 = 667,19грн. (за жовтень 2022)

667.19 (сума аліментів) ? 1% ?120 (кількість днів прострочення) = 800,63 грн.

01.12.2022 по 28.02.2023 =667,19грн. (за листопад 2022)

667,19 (сума аліментів) ? 1% ? 90 (кількість днів прострочення) = 600,47 грн.

01.02.2023 по 28.02.2023 = 542.92грн. (за січень 2023)

542,92 (сума аліментів) ? 1% ? 28 (кількість днів прострочення) = 152,02 грн

01.03.2023 по 07.03.2023 = 729.75грн. (за лютий 2023)

729,75 (сума аліментів) ? 1% ? 7 (кількість днів прострочення) = 51,08 грн.

Загальна сума пені за вказаний період становить 59 481,33 грн.

Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, відповідні норми права до спірних правовідносин та релевантні правові висновки Верховного Суду, зокрема, наданий представником позивачки розрахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини, що станом на 28.02.2023 року становить 10 084,20 грн., а також нарахованої стороною позивача пені за прострочення сплати цих аліментів у розмірі 59 481,33 грн., що не спростовано стороною відповідача, а відтак суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, оскільки сукупний розмір заборгованості з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року становить 10 084,20 грн., тому з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право на стягнення пені у заявленому в цій позовній заяві розмірі в сумі 10 084,20 грн.

При цьому, судом враховується і те, що стороною відповідача не заперечується наведений розмір заборгованості в сумі 10 084,20 грн. станом на 28.02.2023 року, а також нарахований представником позивачки розмір пені за прострочення відповідачем сплати цих аліментів, що становить 59 481,33 грн.

Разом із тим, як на підставу відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, представник відповідача покликається виключно на те, що у відповідача повністю відсутня вина щодо виникнення заборгованості по аліментах, зважаючи на наявність у відповідача нового місця роботи та вжиття відповідачем усіх заходів для забезпечення можливості стягувати аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому, обгрунтовуючи вказані доводи, представник відповідача просить врахувати правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 14.12.2020 року в справі №661/905/19 щодо доведеності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а також у постанові у справі №676/4555/22.

Натомість, як вбачається із постанови Об`єднаної палати КЦС ВС від 14 грудня 2020 року в справі №661/905/19, на яку покликається представник відповідача, Верховний Суд зазначив, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 березня 2023 року в справі №461/7406/18, зазначивши, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач на час звернення до суду з позовом мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. Оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, то у позивачки виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.

Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, Верховним Судом України було зроблено висновок, відповідно до якого встановлено виключні випадки, за яких в діях платника аліментів відсутні ознаки вини.

Отже, суд вважає, що відповідачем не доведено те, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, оскільки на підтвердження його доводів щодо вжиття відповідачем усіх заходів для забезпечення можливості стягувати аліменти у визначеному судом розмірі суду надана лише довідка про його доходи за 2022 рік, що не спростовує його вини у цьому.

Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо врахування судом під час ухвалення судового рішення в справі постанови у справі №676/4555/22, оскільки це є постанова Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2022 року, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки стороною позивача доведено наявність у відповідача заборгованості перед позивачкою по сплаті аліментів на утримання дитини, що станом на 28.02.2023 року становить 10 084,20 грн., а також нарахованої стороною позивача пені за прострочення сплати цих аліментів у розмірі 59 481,33 грн., що не оспорювалось стороною відповідача, а тому враховуючи те, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, тобто в даному випадку 10 084,20 грн., а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року в розмірі 10 084,20 грн.

Крім того, згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Відтак, ураховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору під час подання цієї позовної заяви з вищенаведених правових підстав, а також задоволення цього позову повністю, із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Щодо витрат на правову допомогу представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Малиняком В.А., яким заявлено до стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн., суд вважає, що такі витрати підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19, Суд зауважив, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, Суд зазначив, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім того, Суд зауважив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, вирішуючи питання про справедливий і обґрунтований розмір правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить із таких матеріалів справи.

Зокрема, як убачається зі справи, що на підтвердження заявлених витрат позивачки на правову допомогу, її представником адвокатом Малиняком В.А. долучено ордер на надання правової допомоги серії ВС №1154325 та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №002114, а також Договір про надання правової допомоги б/н від 09.11.2022 року, згідно якого позивачка ОСОБА_1 доручила адвокату Малиняку В.А. надання їй правової допомоги, зокрема, представляти її інтереси в судах та інших органах державної влади та вчиняти інші дії для захисту її прав та законних інтересів. На виконання вказаного договору представником позивачки долучено акт від 08.03.2023 року приймання-здачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 09.11.2022 року, що включає такі послуги: ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження (2000 грн.); складення цієї позовної заяви (5000 грн.); підготовка документів для подання цієї позовної заяви (2500 грн.); представництво інтересів клієнта в суді (2500 грн.).

Однак, суд вважає недоведеною вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в частині ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки така не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Не може бути також задоволена вимога про стягнення витрат на правову допомогу в частині представництва інтересів клієнта в суді, оскільки розгляд справи проведено без участі сторін та їх представників.

Крім того, складення позовної заяви та підготовка документів для її подання є по суті однією послугою.

Разом із тим, як убачається із долученої представником відповідача довідки про доходи ОСОБА_2 від 02.03.2023, що загальна сума його доходу за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, за винятком аліментів, становила 44 434,71 грн. Тобто середньомісячний дохід відповідача за попередній рік (2022) становить 3 702,89 грн.

За наведених обставин, виходячи із критерію розумності та співмірності витрат на правову допомогу, їх реальності, обгрунтованості та необхідності, майнового стану відповідача, а також того, що дана категорія справи є нескладною, малозначною, розглянута без участі сторін та їх представників у спрощеному позовному провадженні, перевищення витрат на правову допомогу ціну позову, зважаючи на заперечення представника відповідача проти задоволення таких витрат, їх часткову обгрунтованість, суд приходить до висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу позивачки у розмірі 4000 грн., що буде, на думку суду, справедливим і розумним розміром для стягнення таких витрат із відповідача, виходячи зі сукупності вищевказаних обставин справи.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18.03.2020 року по 28.02.2023 року в розмірі 10 084, 20 грн (десять тисяч вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень).

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір по справі в розмірі 1073,60 грн.(тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивачки: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник відповідача: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Буський відділ державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Буськ, вул. Грушевського, 1, Золочівського району Львівської області, ).

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2023 року.

Суддя: І. Б. Кос