Справа № 306/893/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою керівника Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області Кириленко Д. в інтересах держави в особі Державної інспекції містобудування України та Мукачівської районної державної адміністрації в особі відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Мукачівської районної державної адміністрації на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 липня 2021 року у справі № 306/893/21 (Головуючий: Жиганська Н.М.),-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до Свалявської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення (магазин) площею 145,4 м.кв., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 0:01:002:0116, мотивуючи тим, що 22 лютого 2012 року отримали у власність за договором купівлі-продажу житловий будинок із земельною ділянкою лощею 145,4 м.кв. розташованого за адресою: в АДРЕСА_1 . У подальшому будинок ьуло знесено та на його місці зведено новий об`єкт, який складається з житлового будинку та магазину, у зв`язку з чим було змінено цільове призначення частини земельної ділянки на "обслуговування закладів торгівлі". Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0679 га, кадастровий номер 0:01:002:0115, а магазин знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0124 га, кадастровий номер 0:01:002:0116. Після розмежування земельної ділянки, частина будівлі з житловими приміщеннями введено в експлуатацію. Магазин (нежитлове приміщення) неможливо ввести в експлуатацію через відсутність генерального плану забудови м. Свалява, хоча детальний план забудови змінено, який пройшов затвердження на сесії Свалявської міської ради.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати за ними право власності на нежитлове приміщення (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер 0:01:002:0116.

Рішенням Свалявського районного суду від 09 липня 2021 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (магазин) площею 145.4 кв.м., що розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці (кадастровий номер 0:01:002:0116).

Не погоджуючись із даним рішенням суду керівник Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області подав апеляційну скаргу в інтересах держави в особі Державної інспекції містобудування України та Мукачівської районної державної адміністрації в особі відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Мукачівської районної державної адміністрації, та просив скасувати рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні , так як за приписами ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК україни право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) витникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Визнання права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Усупереч вимогам чинного законодавства судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивачі не зверталися з питанням щодо отримання дозвільних документів на будівництво, прийняття реконструйованого об`єкту до експлуатації та відповідно оформлення права власності, позивач до уповноважених органів не звертався, а одразу звернувся з позовом до суду про визнання права власності на самочинне будівництво, оскільки їм необхідно було звернутися до суду із визнанням незаконною відмову про видачу сертифікату чи декларації. Крім того, суд своїм рішенням про визнання прав авласності порушив прямі норми закону, щодо заборони експлуатації закінчених об`єктів будівництва неприйнятих в експлуатацію, адже позивачі без жодного дозвільного документа розпочали будівництво об`єкту, призначеного для масового відвідування людей, здійснили та завершили таке будівництво без жодного дозвільного документа розпочавши будівництво без контролю з боку уповноваженого державного органу, його оцінки відповідності безпеки та погодження на будівництво та експлуатацію.

Заслухавши поясненя представника Закарпатської обласної прокуратури Романюк Д.В., яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 лютого 2012 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили в рівних частинах по житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 145.4 кв.м.

У подальшому позивачами будинок було знесено та на його місці зведено новий об`єкт, який складається з житлового будинку та магазину у зв`язку з чим було змінено цільове призначення частини земельної ділянки на обслуговування закладів торгівлі.

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0679 га, кадастровий номер 0:01:002:0115, а магазин знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0124 га кадастровий номер 0:01:002:0116.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині 4 статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Частиною третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку із зверненням до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт є самочинно збудованим нерухомим майном комерційного призначення, будівництво якого розпочато без належного дозволу, без затвердженого проекту, без отримання сертифікату (декларації) про введення його в експлуатацію.

Разом з тим, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинне збудоване майно на земельній ділянці що не надавалася у власність чи користування особи, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, екологічних та інших норм та правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно суд виходить з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Суд першої інстанції рішенням про визнання права власності порушив прямі норми закону, щодо заборони експлуатації закінчених об`єктів будівництва неприйнятих в експлуатацію, так як позивач без жодного дозвільного документа розпочав будівництво об`єкту, призначеного для масового відвідування людей, здійснив та завершив таке будівництво без контролю з боку уповноваженого державного органу, його оцінки відповідності безпеки та розпорядження на будівництво і експлуатацію.

Акт обстеження технічного стану житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 20.04.2016 року не є тим допустимим доказом дотримання будівельних, санітарних, протипожежних норм, стандартів і правил, відповідності розробленій та затвердженій в установленому законодавством порядку проектній документації стосовно об`єкту (магазину) будівництва та врахування вимог безпечності об`єкта з огляду на передбачуваний характер його експлуатації, а відповідна судова будівельно-технічна експертиза судом не проводилася.

Визнання судом за позивачем права власності на самочинно збудоване майно з порушенням порядку введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, позбавляє орган місцевого самоврядування отримати від замовника будівництва пайовий внесок, передбачений ст. 40 Закону України «Про регулюванням містобудівної діяльності», оскільки такий обчислюється та сплачується замовником будівництва на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Оскарження Мукачівською окружною прокуратурою переглядаємого апеляційним судом рішення суду, спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, такого як безпечність існування самочинно збудованого комерційного об`єкта і несе потенційну загрозу життю, здоров`ю громадян, які будуть відвідувати дану будівлю з врахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання права власності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області Кириленко Д. в інтересах держави в особі Державної інспекції містобудування України та Мукачівської районної державної адміністрації в особі відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Мукачівської районної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 09 липня 2021 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 04 жовтня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой