ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3317/23

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/831/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа: Комунальне підприємство " ЖЕК-10" Чернігівської

міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Коверзнева В.О. від 29 березня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просила визнати на підставі статей: 71,72 Житлового кодексу України, відповідачів такими, що втратили право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що 18.02.2016 року їй було видано ордер №2746 на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ПАТ ВТФ Сіверянка. На підставі вказаного ордера 18.02.2016 року її було зареєстровано у даній квартирі, як наймача. При цьому, проживати у вказаному приміщенні позивач почала ще з 2015 року. У 2022 році гуртожиток АДРЕСА_2 було передано на баланс Комунального підприємства ЖЕК-10 Чернігівської міської ради. Позивач вказувала, що після отримання у вересні 2022 року довідки про склад зареєстрованих у приміщенні осіб, вона дізналася, що у її квартирі зареєстровані дві сторонні особи - відповідачі по справі. Проте, з лютого 2015 року в даній квартирі відповідачі взагалі не проживали, їх особистих речей в квартирі немає. Відповідачі не приймають участі в утриманні житла, і не сплачують квартирну плату та комунальні послуги, а також не здійснюють жодних заходів по вселенню в цю квартиру, хоча перешкод у проживанні та користуванні даною квартирою ніхто не створює. Позивач зазначала, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі порушує її права, як наймача квартири, оскільки на неї покладаються зайві витрати щодо сплати комунальних послуг, і вона не може оформити житлову субсидію.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.03.2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 29.03.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 29.03.2023 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом до спірних правовідносин помилково було застосовано норми статті 132 ЖК України, яка регулює питання виселення із гуртожитків. В той час, як позовні вимоги стосуються питання щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яке врегульовано нормами статей 71,72 ЖК України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції помилково зазначено у оскаржуваному заочному рішенні від 29.03.2023 року, що спірне приміщення не належить до квартир державного або громадського житлового фонду. Апелянт вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що 04.08.2022 року гуртожиток по АДРЕСА_2 , було передано у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, і тому гуртожиток відноситься до державного житлового фонду.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20.07.2023 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, було притягнуто Комунальне підприємство ЖЕК-10 Чернігівської міської ради (а.с.56).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник третьої особи КП ЖЕК-10 Чернігівської міської ради, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Від третьої особи - КП ЖЕК-10 Чернігівської міської ради на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , показання свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.02.2016 року ОСОБА_1 було видано ордер №2746 на житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_3 , розміром 18,36 кв. м. (а.с.5).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг №11172 від 14.09.2022 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3).

Як зазначено в акті про непроживання особи за місцем реєстрації від 27.01.2023 року, складеному сусідами ОСОБА_1 : ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , у присутності майстра відділу з експлуатації житлового фонду, елементів благоустрою і санітарного утримання будинків та прибудинкової території КП ЖЕК-10, із їх підписами (а.с.4), що ОСОБА_2 , 1984 р.н., ОСОБА_3 , 1980 р.н., зі слів заявника, наймача квартири АДРЕСА_1 , не проживають за місцем реєстрації. Також в даному акті вказано, що відповідальність за повноту та достовірність наданої інформації, зазначеної в акті, несуть заявник та свідки.

Згідно наданої позивачем ОСОБА_1 апеляційному суду копії рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №242 від 20.04.2023 року Про зміну нумерації житлових приміщень у будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.76-82), вказаним рішенням було змінено нумерацію житлових приміщень у будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до технічного паспорту на будинок квартирного типу (гуртожиток), згідно з додатком. Як вбачається із додатку до рішення виконавчого комітету міської ради від 20.04.2023 року №242, спірному номеру житлового приміщення 509 було присвоєно номер житлового приміщення - 59/2.

Як вбачається із оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 29.03.2023 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки кімната, в якій проживає позивач, є гуртожитком і не належить до квартир державного або громадського житлового фонду, тому на спірні правовідносини не поширюється дія статей 71, 72 ЖК України, оскільки порядок користування гуртожитками врегульовано нормами глави 4 Кодексу, зокрема статтею 132 ЖК України, що визначає спеціальні підстави для виселення з гуртожитків. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції необгрунтовано до спірних правовідносин було застосовано норми статті 132 ЖК України, яка регулює питання виселення із гуртожитків, а вимоги заявленого позову стосуються питання визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яке врегульовано нормами статей: 71,72 ЖК України, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами статті 71 Житлового кодексу України регламентовано правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом даної статті, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вказана норма Закону також встановлює випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просила на підставі статей: 71,72 Житлового кодексу України, визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що 18.02.2016 року їй було видано ордер №2746 на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ПАТ ВТФ Сіверянка. На підставі вказаного ордера 18.02.2016 року її було зареєстровано у даній квартирі, як наймача. При цьому, проживати у вказаному приміщенні позивач почала ще з 2015 року. У 2022 році гуртожиток АДРЕСА_2 було передано на баланс Комунального підприємства ЖЕК-10 Чернігівської міської ради. Позивач вказувала, що після отримання у вересні 2022 року довідки про склад зареєстрованих у приміщенні осіб, вона дізналася, що у її квартирі зареєстровані дві сторонні особи - відповідачі по справі. Проте, з лютого 2015 року в даній квартирі відповідачі взагалі не проживали, їх особистих речей в квартирі немає. Відповідачі не приймають участі в утриманні житла, і не сплачують квартирну плату та комунальні послуги, а також не здійснюють жодних заходів по вселенню в цю квартиру, хоча перешкод у проживанні та користуванні даною квартирою ніхто не створює. Позивач зазначала, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі порушує її права, як наймача квартири, оскільки на неї покладаються зайві витрати щодо сплати комунальних послуг, і вона не може оформити житлову субсидію.

Згідно матеріалів справи (а.с.32), гуртожиток по АДРЕСА_4 , було передано у комунальну власність територіальної громади м.Чернігова, відповідно до рішення Чернігівської міської ради №19/VIII-1 від 28.07.2022 року.

Приймаючи до уваги вищенаведене, із врахуванням статті 55 Конституції України, статей: 71,72 Житлового кодексу України, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач, як особа, яка на законних підставах вселились в спірне жиле приміщення в якості наймача та зареєстрована у ньому, і при цьому, несе тягар щодо його утримання, не може бути обмежена у праві на звернення до суду із позовом про визнання інших осіб такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, в якому зареєстровано місце проживання позивача.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справі №200/17337/17, провадження №61-865сво21.

Приймаючи до уваги зазначене вище, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, не застосувавши до спірних правовідносин положення статей: 71,72 Житлового кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, стаття 71 Житлового кодексу України, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: якщо особа не проживає в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні, без поважних причин.

На ствердження вибуття суд може приймати до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

У постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №755/16152/16-ц, провадження №61-11414св19, зазначено: … Стаття 71 ЖК встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад 6 місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами й характером роботи.

Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад установлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані із цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст.107 ЖК).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Зазначені правила ст.ст.71 та 107 ЖК є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перше з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення….

Таким чином, під час вирішення спору про втрату особою права користування жилим приміщенням, з`ясуванню підлягають строк відсутності даної особи у спірному приміщенні та поважність причин такої відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до положень ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження вимог заявленого позову ОСОБА_1 в якості доказу було надано акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 27.01.2023 року, складений сусідами ОСОБА_1 : ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , у присутності майстра відділу з експлуатації житлового фонду, елементів благоустрою і санітарного утримання будинків та прибудинкової території КП ЖЕК-10, із їх підписами (а.с.4). У даному акті зазначено, що ОСОБА_2 , 1984 р.н., ОСОБА_3 , 1980 р.н., зі слів заявника, наймача квартири АДРЕСА_1 , не проживають за місцем реєстрації. Також в даному акті вказано, що відповідальність за повноту та достовірність наданої інформації, зазначеної в акті, несуть заявник та свідки.

Згідно показань допитаних в судовому засіданні апеляційного суду свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спірному житловому приміщенні взагалі ніколи не проживали, свідки їх ніколи не бачили, при цьому, особистих речей, меблів, одягу відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 , немає, а є тільки речі та меблі позивача.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 надано належні та достатні, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, докази на підтвердження наявності підстав для визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. А саме, по справі доведено факт відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації понад встановлені Законом строки, і при цьому, поважності причин такої відсутності в ході судового розгляду справи не встановлено.

На підставі зазначеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.03.2023 року, підлягає скасуванню. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову по суті вимог заявленого ОСОБА_1 позову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_5 (до зміни нумерації - АДРЕСА_1 .

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 документально підтверджені понесені нею по справі судові витрати, а саме, сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5 368 грн. (а.с.1,29,41), тобто, по 2 684 грн. з кожного із відповідачів.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2023 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_5 (до зміни нумерації - АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн., з кожної в рахунок відшкодування сплаченого ОСОБА_1 судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: