Справа № 288/2121/21
Провадження № 2/288/26/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Корнієнко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня, Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), про визначення порядку користування земельною ділянкою, в обґрунтування кого вказує, що рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної Ради народних депутатів №98 від 03.08.1989 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлових будинків по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м..

На вказаній земельній ділянці було збудовано житловий будинок.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 1994 року визнано за позивачем право власності на 52/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а за відповідачем визнано право власності на 48/100 ідеальних частин вказаного будинку.

Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирської області №30 від 27.02.2018 року вирішено присвоїти, виділеній позивачу, частині житлового будинку (загальною площею 45,7 кв.м.) адресний номер АДРЕСА_2 .

Право власності на вказану квартиру, погріб, сарай-гараж - Б-1 та вбиральню - В-1, за позивачем зареєстровано 23.04.2018 року.

За вказаних обставин до позивача перейшло у користування частина земельної ділянки площею 1000 кв.м. в розмірі 52/100 частки.

Маючи намір приватизувати частину земельної ділянки для обслуговування своєї частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, позивач звернулася до Попільнянської селищної ради.

Рішенням Попільнянської селищної ради від 17.12.2007 року позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка надавалась для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,0520 га, по АДРЕСА_2 .

Так як між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо користування спільною земельною ділянкою, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не змогла реалізувати своє право на приватизацію своєї частки.

На підставі вищевикладеного, позивач просить визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м., яка передана для будівництва, обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до часток, належних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у праві спільної часткової власності на жилий будинок.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому. При вирішенні спору просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом земельно-технічної експертизи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної Ради народних депутатів №98 від 03 серпня 1989 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлових будинків по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., що підтверджується архівним витягом №233 від 24.11.2006 року. /а.с.4/

На вказаній земельній ділянці було збудовано житловий будинок.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 1994 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 52/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 визнано право власності на 48/100 ідеальних частин вказаного будинку. /а.с.5/

Рішенням Попільнянської селищної ради Житомирської області № 183 від 23 грудня 2008 року, узаконено самовільно збудовані господарські споруди по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 . /а.с.6/

Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 26 листопада 2012 року виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 90.2 кв.м./а.с.7-9/

28 березня 2018 року КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 45,7 кв. м. /а.с.10-12/

Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирської області №30 від 27 лютого 2018 року вирішено присвоїти, виділеній ОСОБА_1 частині житлового будинку (загальною площею 45,7 кв.м.) адресний номер АДРЕСА_2 . /а.с. 14/

Право власності на вказану квартиру, погріб, сарай-гараж - Б-1 та вбиральню - В-1, за ОСОБА_1 зареєстровано 23 квітня 2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 квітня 2018 року. /а.с.15/

Рішенням Попільнянської селищної ради двадцять другої сесії У скликання від 17 грудня 2007 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка надавалась для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,0520 га, по АДРЕСА_2 ./а.с.13/

За положеннями статті 391 ЦК України та частини 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою

Згідно статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

У відповідності до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статей 319, 358 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності.

При цьому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель і споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №127/21769/16-ц.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, при цьому співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частинами один, два статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частиною п`ятою статті 319 ЦК України встановлено, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 1 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 475/09-2022 від 27 вересня 2022 року, судовим експертом Свістуновим І.С. запропоновано шість варіантів встановлення порядку користування земельної ділянки. /а.с.53-79/

Також, судовим експертом зроблені висновки, що встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1000 га, яка перебуває у фактичному землекористування за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог нормативно правових актів та часток співвласників, є технічно можливим. Можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1000 га, розроблені виходячи із часток співвласників з урахуванням фактичного порядку користування земельними поліпшеннями та рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 червня 1994 року, надані в дослідницькій частині висновку і зображені на схемах без урахування меж сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером: :01:007:0005 (варіанти №1-3) та з урахуванням меж сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером: :01:007:0005 (варіанти №4-6).

В ході судового розгляду справи судом з метою мирного врегулювання спору досліджувались всі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропоновані висновком експерта.

При цьому позивач просив встановити порядок користування відповідно до варіанту №1 експертизи № 475/09-2022 від 27 вересня 2022 року, відповідач судові засідання не з`являвся, можливі варіанти встановлення порядку користування ним запропоновані не були.

Дослідивши запропоновані експертом варіанти землекористування, дослідивши матеріали справи, суд встановлює порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 за першим варіантом розподілу земельної ділянки (додаток 1) до висновку судової земельно-технічної експертизи № 475/09-2022 від 27 вересня 2022 року.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1-2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Відповідно до статті 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

До матеріалів справи додано Договір - Доручення про надання правової допомоги № 19/11-21 від 19 листопада 2021 року, укладений між адвокатом Яковенко А.В. та Шашкун Л.Б., а також Додаткову угоду до даного Договору за умовами якого сторони домовились, що за Договором про надання правової допомоги Адвокат здійснює ознайомлення з документами, підготовку позову, клопотань та представництво Клієнта в суді, як позивача по справі.

В Акті прийняття передачі наданих послуг від 14 березня 2023 року, визначено, що виконавець - адвокат Яковенко Анатолій Вікторович надав замовнику ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги, а замовник прийняв наступні послуги: 1. Проведення вивчення та аналізу матеріалів і документів наданих Клієнтом, вивчення та аналіз судової практики, роз`яснень і коментарів, складання та подача позовної заяви, тощо: фіксована вартість послуги 2900 гривень; участь у судових засіданнях: фіксована вартість послуги 2000 гривень. 2. Всього 4900 гривень. Вартість послуг за надані послуги, становить 4900 гривень.

Відповідно до квитанції № 40102150-1 від 19 листопада 2021 року, ОСОБА_1 перерахувала адвокатському бюро Анатолія Яковенка 4900 гривень за надання правової допомоги.

Стосовно доказів оплати послуг адвоката, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.

Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні по справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідач не скористався своїм правом та подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Виходячи з конкретних обставин справи, зокрема, обсягу виконаної адвокатом роботи, витраченого часу, порядку розгляду справи в загальному провадженні, ураховуючи засади співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає, що зазначений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4900 гривень є реальним, обґрунтованим, співмірним.

Також відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 гривень судового збору /а.с. 18/ та 4900 гривень витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи в розмірі 8494 гривень 65 копійок /а.с.79/.

Керуючись статтями 88, 89, 120, 152, 158 Земельного кодексу України, статтями 3, 15, 16, 22, 23, 118, 119, 317, 319, 321, 377, 391 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволити.

Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м., яка передана для будівництва, обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до часток, належних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у праві спільної часткової власності на жилий будинок, за першим варіантом розподілу земельної ділянки (додаток 1) до висновку судової земельно-технічної експертизи № 475/09-2022 від 27 вересня 2022 року, за яким:

Для забезпечення доступу ОСОБА_4 до відповідної частини житлового будинку з господарськими будівлями надати земельну ділянку площею 520,0 кв.м (0,0520 га), що на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точках: 1-2-24-25-12-13-14-15-16-26-27-28-29-30-31-20-21-22-23-1, зі сторонами: 9,77м- 7,72м-8,97м-32,53м-0,16м-3,49м-1,18м-0,95м-5,75м-1,0м-0,36м-4,17м-0,2м-лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А»)-2,39м-6,48м-9,84м-6,52м-3,31м, в тому числі ділянку площею 5,5 кв.м (0,00055 га), що на схемі позначена під № 1-1 (зображена зеленим кольором із штрихуванням), яка проходить по точках: 26-27-28-29-32-33-26, зі сторонами: 1,0м-0,36м-4,17м-1,0м-5,19м-1,38м надати з обмеженим використанням для забезпечення ОСОБА_3 можливістю доступу, обслуговування та поточного ремонту житлового будинку (літ. «А») відповідно до п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019.

Для забезпечення доступу ОСОБА_3 до відповідної частини житлового будинку надати земельні ділянки площею 480,0 кв.м (0,0480 га), а саме ділянку:

-площею 163,6 кв.м (0,01636 га), що на схемі позначена під № 2 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 16-17-18-19-20-31-30-29-28-27-26-16, зі сторонами: 1,11м-12,07м-6,88м-6,48м-2,39м-лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А»)-0,2м-4,17м-0,36м-1,0м-5,75м,

- площею 316,4 кв.м (0,03164 га), що на схемі позначена під № 3 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-25-24-2, зі сторонами: 15,09м-5,42м-5,72м-4,9м-4,91м-7,24м-4,81м-4,78м-2,69м-6,0м-32,53м-8,97м-7,72м.

Варіант № 1 встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зображено на схемі в додатку № 1 до даного висновку.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень, витрати за проведення судової земельно технічної експертизи № 475/09-2022 від 27 вересня 2022 року в розмірі 8494 гривень 65 копійок та витрати на правничу правову допомогу в розмірі 4900 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко