ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8798/18 Номер провадження 22-ц/814/685/23Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Боштенко В.Ю.

за участі: прокурора Лисенко Н.М., представника третьої особи - адвоката Тарасенко Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни та Харківської обласної прокуратури на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2021 року у справі за позовом Харківської міської ради в інтересах якої діє керівник Харківської місцевої прокуратури №4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус ХМНО Лавінда Наталія Олександрівна , приватний нотаріус ХМНО Ушивець Ольга Юріївна , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними , визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Керівник Харківської міської прокуратури №4 звернувся в суд із позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Лавінда Наталія Олександрівна , приватний нотаріус ХМНО Ушивець Ольга Юріївна , ОСОБА_1 про:

-визнання недійсним договору купівлі продажу від 26.12.2016 року за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 ;

-визнання недійсним договору купівлі продажу від 27.12.2016 року за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 ;

-визнання права власності на дану квартиру за територіальною громадою міста Харкова;

-витребування квартири з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Харкова.

У подальшому керівник Харківської місцевої прокуратури №4 що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради подав заяву про збільшення позовних вимог , доповнивши позов вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2021 року позовну заяву Харківської місцевої прокуратури №4 що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що розглянувши матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що в даному спорі у керівника Харківської місцевої прокуратури №4 відсутні законні підстави для звернення до суду з позовом в інтересах територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради .

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 подавши скаргу через свого представника адвоката Тарасенко Дар`ю Юріївну.

Скарга мотивована тим , що судом порушено норми матеріального та процесуального права у зв`язку із чим ухвала підлягає скасуванню а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також ухвалу Московського районного суду міста Харкова оскаржила Харківська обласна прокуратура.

Скаргу обґрунтовано тим, що судом не встановлено всіх обставин справи, не надано повної та належної оцінки доказами по справі та при винесені оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права.

Апелянт просить ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено , що Керівником Харківської місцевої прокуратури №4 зазначено , що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000037 за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради.

Та при розгляді справи прокурор не навів та не надав докази невиконання Харківською міською радою своїх повноважень, що тягнуть за собою порушення інтересів держави.

У матеріалах справи відсутні докази , що свідчили б про те що перебування спірної квартири у власності ОСОБА_4 порушує права чи суперечить інтересам саме держави , також не вказано в чому саме полягає неналежне виконання чи невиконання Харківською міською радою своїх повноважень; не наведено яким чином у разі задоволення позову визнання права власності на спірну квартиру за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради може вплинути на права та інтереси держави; також при подачі позову не враховано положення ст.. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» , законом встановлено, що облік громадян , які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов ; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності належать до компетенції саме виконавчих органів сільських , селищних, міських рад , а не держави.

Так, відповідно до положень ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється шляхом її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах відповідно до законів України.

У той же час згідно зі ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина перша та друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України (в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року) прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року N 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) вказано, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна (стаття 140 Конституції України).

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності. Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади (частина друга та третя статті 143 Конституції України).

Рішенням від 04.07.2007 року за № 121/07 прийнятим на 14 сесії Харківської міської Ради 5 скликання, було затверджено нову редакцію Статуту територіальної громади міста Харкова.

В преамбулі Статуту зазначено: Харківська міська рада, представляючи інтереси жителів міста Харкова, затверджуючи права та свободи людини і громадянина як вищі цінності, прямуючи до створення гідних умов життя людини, усвідомлюючи свою відповідальність за соціально-економічний і культурний розвиток міста, відповідно до Конституції України, Європейської хартії місцевого самоврядування, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших нормативно-правових актів, затверджує Статут територіальної громади міста Харкова.

Статут юридично оформлює об`єднання жителів міста в територіальну громаду з урахуванням історичних, культурних і соціально-економічних особливостей, установлює систему, структуру, повноваження органів місцевого самоврядування, територіальну, правову і матеріально-фінансову основи діяльності територіальної громади як первинного суб`єкта місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Статуту територіальна громада міста Харкова як первинний суб`єкт місцевого самоврядування, основний носій його функцій і повноважень - це жителі, що об`єднані постійним проживанням у межах міста, що мають колективні інтереси і правовий статус, визначений Конституцією України, Європейською хартією місцевого самоврядування, законами України, цим Статутом.

Відповідно до ст.2 Статуту територіальна громада здійснює місцеве самоврядування на основних принципах, передбачених Конституцією України і Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»: верховенства права; законності; соціальної справедливості; пріоритету прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Статуту місцеве самоврядування - це визнане і гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів міста Харкова - самостійно або під відповідальність органів і посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання міського значення в межах Конституції України та законів України.

Відповідно до ч.2 ст.13 Статуту місцеве самоврядування здійснюється в межах міста Харкова як безпосередньо територіальними громадами через місцевий референдум, вибори та інші форми прямого волевиявлення громадян, так і через міську раду, її виконавчі органи, міського голову, органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 29 Статуту міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення.

Міська рада є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України і штамп зі своїм найменуванням, рахунки в установах банків України, вона наділена владними повноваженнями, у межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність згідно з чинним законодавством.

Порядок формування, організації і діяльності, а також повноваження міської ради визначаються Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законами, цим Статутом.

Відповідно до ст. 42 Статуту, територіальна громада, відповідно до Конституції України і законів України, має комунальну власність, якою володіє, користується та розпоряджається. Об`єкти комунальної власності можуть знаходитися як на території міста, так і за його межами.

У комунальній власності територіальної громади знаходяться: рухоме та нерухоме майно; кошти бюджету міста, в тому числі цільові фонди; майно, що передане органам місцевого самоврядування безоплатно, на основі угод і договорів, а також односторонніх актів передачі майна: житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади освіти, культури, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального забезпечення й інше майно і майнові права, віднесені, відповідно до вимог чинного законодавства, до об`єктів права комунальної власності територіальної громади.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України (в чинній редакції) в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як в Конституції України, так і в законах розмежовуються такі учасники відносин як держава та територіальні громади, відповідно, і їх інтереси. Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України (в чинній редакції), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти саме інтереси держави в суді. Тобто Конституцією України визначено, що прокуратура уповноважена здійснювати представництво інтересів лише держави, а не територіальних громад (органів місцевого самоврядування). Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді, в тому числі й територіальних громад, не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Тому, за загальним правилом, не допускається представництво прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування. Як виняток, представництво інтересів органу місцевого самоврядування може мати місце в тому випадку, якщо органу місцевого самоврядування надано законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

Положення абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування повинні стосуватися тільки тих ситуацій, якщо органу місцевого самоврядування надано законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

Відповідно до ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Із матеріалів справи вбачається, що з позовом про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Харківської міської Ради звернулася Харківська місцева прокуратура № 4.

Так, згідно зі ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, в тому числі представництво інтересів громадянина та держави в суді у випадках визначених законом.

Відповідно до ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Частинами 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

При зверненні до суду, мотивуючи заявлений позов керівником Харківської місцевої прокуратури № 4 зазначено що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000037 за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради.

Як на правову підставу для звернення з позовом, прокурор послався на ст.23 Закону України «Про прокуратуру», при цьому зазначив, що Харківською міською радою самостійно захист порушених інтересів не здійснюється, а спірна квартира всупереч інтересам держави, продовжує перебувати у володінні відповідача. Зволікання із захистом порушеного права власності унеможливлює виконання Харківською міською радою завдань, пов`язаних з реалізацією державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Саме ці обставини, як зазначив прокурор, вказують на необхідність прокурорського втручання з метою захисту інтересів держави в особі Харківської міської ради.

Та при подачі позову, апеляційної скарги , а також під час розгляду справи прокурор не навів та не надав докази невиконання чи неналежного виконання Харківською міською радою своїх повноважень, що тягнуть за собою порушення інтересів саме держави. Також, апелянт не надав жодного доказу у підтвердження того чому Харківуська міська рада, в інтересах якої оскаржено судове рішення, не може самостійно звернутися зі позовом з метою захисту належних їй прав та інтересів.

Більше того, прокурором не наведено яким чином, перебування спірної квартири у власності ОСОБА_2 суперечить інтересам та порушує права саме держави, не наведено в чому саме полягає неналежне виконання чи невиконання Харківською міською радою своїх повноважень; не наведено яким чином у разі задоволення заявленого позову, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради може вплинути на інтереси та права саме держави; протирічить положенню ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посилання прокурора на нібито зволікання Харківської міської ради у виконанні завдань, пов`язаних з реалізацією державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки до компетенції саме виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, а не держави, належать: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відтак колегія погоджується із висновком районного суду, що при зверненні до суду з вищезазначеним позовом Харківською місцевою прокуратурою № 4 не виконані вимоги ст.23 Закону України«Про прокуратуру»та ст.56ЦПК України і в подальшому при розгляді справи дані вимоги закону виконані не були. Відтак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

З огляду на що колегія суддів приходить до висновку , що районним судом вірно встановлено наявність підстав для застосування п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду, у зв`язку із тим, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційнуі скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2021 року суду - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни та Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов