Дата документу 12.10.2023 Справа № 334/6032/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6032/23 Головуючий у 1 інстанції Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/2001/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микити Андрійовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року у справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микити Андрійовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович, який діє в інтересах боржника ОСОБА_2 , звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя.

Подана позовна заява не відповідала вимогам ст. 175, ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з чим ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2023 року зазначений позов залишений без руху і позивачу наданий строк для усунення недоліків заяви.

Копія зазначеної ухвали суду була надіслана позивачу 25.07.2023 року на адресу, яка зазначена в позовній заяві. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену ухвалу суду, позивач отримав 10.08.2023 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 24.07.2023 року, не сплачено судовий збір та не вказано ціну позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2023 року зазначений позов залишений без руху і позивачу наданий строк для усунення недоліків заяви протягом п`яти днів.

Згідно ухвали суду від 24.07.2023 року позивачу слід було усунути порушення, які допущені в позовній заяві, шляхом надання якісних копій документів, що є додатками до позовної заяви, визначення ціни позову та сплати судового збору за подання позовної заяви.

Копія зазначеної ухвали суду була надіслана позивачу 25.07.2023 року на адресу, яка зазначена в позовній заяві. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену ухвалу суду, позивач отримав 10.08.2023 року.

14.08.2023 року позивач Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. подав заяву про усунення недоліків, в якій частково усунув недоліки, а саме надав копії письмових доказів в належному вигляді, які суд може прочитати. Також вказав, що вважає безпідставним визначення відсутність ціни позову та доказу про сплату судового збору, як недоліками, з наведеними твердженнями в ухвалі суду не згоден.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У Постанові Великої Палати Верховного суду від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11, провадження №14-31цс21, зазначено, що «за наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності)».

Тобто, визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя є вимогою майнового характеру.

Проте, всупереч вказаного, позивач ціну позову не зазначив, не надав документальних підтверджень дійсної вартості спірного майна на час подання позовної заяви до суду.

Суддя першої інстанції також критично оцінив посилання позивача на п.7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який зазначив, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися з заявами щодо захист управ та інтересів інших осіб.

Тобто, за вказаних обставин від сплати судового збору звільняються позивачі фізичні особи.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Оскільки приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмогоричних М.А. в зазначеній справі не є позивачем фізичною особою, а виступає як суб`єкт незалежної професійної діяльності, тому відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. До заяв про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску.

Відповідно до частин першої-третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Згідно наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29 вересня 2016 року «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» до витрат виконавчого провадження відноситься, зокрема, сплата судового збору.

Таким чином, сплата судового збору відноситься до витрат виконавчого провадження, які забезпечуються сплатою стягувачем авансового внеску при подачі заяви про відкриття виконавчого провадження.

Вказане також узгоджується з позицією Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду, викладеною в ухвалах від 17 квітня 2023 року у справі №331/4820/22, від 20 квітня 2023 року у справі №331/5028/22, від 27 квітня 2023 року у справі №331/5038/22.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правомірно було залишено позовну заяву без руху.

Оскільки позивач в установлений ухвалою від 24.07.2023 року строк не усунув всі недоліки позовної заяви, надавши суду уточнену позовну заяву, в якій заперечив проти необхідності сплатити судовий збір та визначення ціни позову, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на положення частини 2 статті 176 ЦПК України є безпідставним, оскільки приватний виконавець Безмогоричних М.А. не надав доказів неможливості встановити ціну спірного майна.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про необхідність повернення позовної заяви.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи те, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року відстрочено приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. сплату судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі у сумі 536,80 грн до ухвалення рішення у справі, відповідно до ст.. 141 ЦПК України з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микити Андрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микити Андрійовича судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді: