ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 953/5340/21

провадження № 22-ц/818/1881/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів: Кружиліної О.А., Шабельникова С.К.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.

На рішення суду 17.08.2023 року ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Обгрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначала, що рішення суду вона не отримувала. Вказувала, що хоча їй і було відомо про дану справу та її розгляд, проте вона не змогла вчасно прийняти участі у справі через низку несприятливих обставин, а також необхідності пошуку адвоката. Також зазначала, що відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який діяв до 01.07.2023 року. Крім того, посилається на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 року по всій території України введено воєнний стан та на дату подання апеляційної скарги воєнний стан не є припиненим, вказує, що вимушена була покинути домівку та шукати прихисток в іншому регіоні України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав, передбачених ч.3 ст. 357 ЦПК України, для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали позивач ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування своїх доводів посилалась на те, що 05.10.2021 року адвокат Лисенко А. О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , ознайомився з матеріалами справи № 953/5340/21. Натомість, додатковою угодою від 05.10.2021 року договір про надання правничої допомоги, на підставі якого діяв адвокат Лисенко А. О. було розірвано без надання адвокатом клієнту матеріалів справи, у зв`язку з відсутністю сплати гонорару адвоката зі сторони ОСОБА_2 . Зазначає, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.08.2021 року не було отримано ОСОБА_2 , відповідно остання має право на поновлення процесуального строку для подання апеляційної скарги. Матеріали справи не містять відмітки про вручення Відповідачу судового рішення, що в свою чергу позбавляє Відповідача права на справедливий судовий розгляд, як того вимагають приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що процесуальний кодекс містить відомості щодо саме вручення судового рішення, а не будь-яке інше діяння. Так, розписка адвоката Лисенка А. О. від 05.10.2021 року не є доказом отримання саме судового рішення та відповідно, що з даної дати розпочинається строк для оскарження рішення суду. Звертає увагу на те, що матеріали справи до сьогоднішнього дня не містять відміток про те, що судове рішення було отримане Відповідачем по справі та Відповідач могла належним чином подати до суду апеляційну скаргу на вказане рішення. Зазначає, що введення на території України карантину є поважною підставою, оскільки з метою збереження життя та здоров`я наявними були рекомендації щодо уникнення скупчення людей, перебування в громадських місцях. З метою збереження життя та здоров`я Відповідач утримувалася від контакту з ймовірними хворими особами. Таким чином, введення карантину є обставиною непереборної сили яка впливає на можливість належного користування процесуальними правами. Вказує, що внаслідок вторгнення російської федерації Відповідач змушена була покинути рідну домівку та шукати прихисток в іншому регіоні України, облаштовувати побут тощо, що займає певний час.

Наведені доводи скаржника є необґрунтованими та не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 ст. 354 ЦПК України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване рішення було ухвалено судом 17 серпня 2021 року, а апеляційну скаргу було подано відповідачем 17 серпня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Також матеріали справи свідчать про те, що відповідач була обізнана про розгляд справи, оскільки 20.05.2021 року , 29.06.2021 року та 16.08.2021 року зверталась до суду із заявами про відкладення розгляду справи (а.с.20, 24,, 26). Доказів про те, що відповідач, будучи обізнаною про розгляд справи, зверталася до суду із заявами про видачу копії оскаржуваного рішення до 17 серпня 2023 року матеріали справи не містять.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує про те, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки («Каракуця проти України», 18986/06 від 16.02.2017, «Смірнова проти України», 36655/02 від 08.11.2005).

Матеріали справи містять дані про те, що 05.10.2021 року адвокат Лисенко А. О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , ознайомився в повному обсязі з матеріалами даної цивільної справи.

Того ж дня додатковою угодою від 05.10.2021 року договір про надання правничої допомоги, на підставі якого діяв адвокат Лисенко А. О. було розірвано без надання адвокатом клієнту матеріалів справи, у зв`язку з відсутністю сплати гонорару адвоката зі сторони ОСОБА_2 сторони договору претензій один до одного не мають.

Між тим, посилання скаржника на те, що з адвокатом Лисенком А.О. 05.10.2021 року договір було розірвано не можуть бути поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки адвокат знайомився з матеріалами справи на виконання договору про надання правничої допомоги, будучи повноважним представником відповідачки, отже ОСОБА_2 вважається такою, що обізнана про ухвалення рішення суду, яке оскаржує через два роки після його ухвалення. ОСОБА_2 не позбавлена була можливості укласти договір про надання правової допомоги з іншим представником або адвокатом.

Посилання апелянта на введення на території України воєнного стану не приймаються до уваги, оскільки строк на апеляційне оскарження сплив, ще до запровадження воєнного стану, крім того об`єктивних обставин, що виникли внаслідок його запровадження та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій не зазначено.

Посилання апелянта з приводу запровадження карантину на території України, як на підставу для поновлення строку, колегією суддів не приймаються, виходячи з наступного.

Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», не зупинено (призупинено) функціонування органів державної влади, у тому числі судів, які працювали в звичайному режимі, але з дотриманням норм, попереджаючих розповсюдження інфекції.

До того ж, 17 березня 2020 року на засіданні Ради суддів України рекомендовано судам продовжувати здійснювати правосуддя, незважаючи на епідемію коронавірусу і карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.

Отже, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 пропустила строк на апеляційне оскарження у зв`язку із впровадженням карантинних обмежень на території держави надано не було, а саме лише посилання на їх запровадження не може бути підставою для поновлення строку.

В даному випадку апелянт ОСОБА_2 із заявами про отримання копії рішення до суду не зверталася, а із апеляційною скаргою звернулася через два роки після ухвалення судом рішення.

Із цього слідує висновок про те, що апелянт поза розумним сумнівом була обізнана про ухвалення рішення у справі та мала достатньо часу для його оскарження в апеляційному порядку у визначений законодавством строк, однак скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не продано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

В даному випадку наведені апелянтом підстави для поновлення строку визнати поважними не можна, а тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.К. Шабельников

О.А. Кружиліна