Справа № 308/2986/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
Головуючої судді - Бенца К.К.
при секретарі Майор Ю.В.
за участю:
представника позивача прокурора Малик Ю.Л.
представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в режимі відео конференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В:
Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону ( правонаступником якого є Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону) в інтересах держави в особі органу, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) ( правонаступником якого є НОМЕР_1 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов обгрунтовує тим, що 08 січня 2019 року близько 13 год. 35 хв. на зїзді з а/д Київ Чоп, Н-06 в напрямку с. Соломоново відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Nissan X-Trail, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_2 та транспортного засобу марки ВАЗ 21230, військовий номер НОМЕР_4 належний ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху , за що постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.08.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Внаслідок даної пригоди власнику автомобіля марки ВАЗ 21230, військовий номер НОМЕР_4 завдано матеріальну шкоду в сумі 73 419,00 грн.

Позивач зазначає, що 9 січня 2019 року було проведено комісійний огляд машини, яка була пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - ВАЗ 212300 військовий номерний знак НОМЕР_4 , корпус (шасі) № НОМЕР_5 та зіткнення з якою допустив ОСОБА_2 .

За результатами комісійного огляду складено Акт № 01 Технічного стану машини від 9 січня 2019 року, в якому зазначено перелік пошкоджень елементів, вузлів та агрегатів.

На підставі вказаного Акту фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_6 ) було надано Рахунок № MB 19-00843 від 30 серпня 2019 року щодо вартості запасних частин, які необхідно придбати для проведення ремонту автомобіля ВАЗ 212300 військовий номерний знак НОМЕР_4 . Загальна вартість запасних частин станом на кінець серпня становила 31179 грн.

Крім того, 3 вересня 2019 року приватним підприємцем ОСОБА_4 надано попередню оцінку вартості робіт по ремонту автомобіля ВАЗ 21230, номер кузову НОМЕР_5 на суму 36462 грн.

З метою досудового врегулювання спору 19 вересня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_5 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою відшкодувати в добровільному порядку шкоду, завдану внаслідок дорожньо- транспортної пригоди 8 січня 2019 року під час керування транспортним засобом марки NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_3 у розмірі 67641 грн., з яких:

31179 грн. - вартість запасних частин, які підлягали заміні у військовому службовому транспортному засобі марки ВАЗ 21230 державний знак НОМЕР_7 ;

36462 грн. - вартість робіт по ремонту автомобіля марки ВАЗ 21230 державний знак НОМЕР_7 .

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з даним позовом розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожнього-транспортної пригоди становить 73419 (сімдесят три тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн., а саме:

вартість запасних частин, які необхідно придбати для проведення ремонту автомобіля ВАЗ 212300 - 36957 (тридцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн., що підтверджується рахунком № НОМЕР_8 від 11 березня 2020 року;

вартість робіт по ремонту автомобіля ВАЗ 212300 - 36462 (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят дві) грн., що підтверджується попередньою оцінкою вартості робіт по ремонту автомобіля від 11 березня 2020 року.

Оскільки позивачу завдано матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу марки ВАЗ 212300 військовий номерний знак НОМЕР_4 , а водій автомобіля марки ISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП, в добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 завдану шкоду не відшкодував, з посиланням на викладене, а також на норми ст.ст. 1166,1187 ЦК України, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 73419 (сімдесят три тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн.

В зв`язку з наведеним просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожнього-транспортної пригоди в розмірі 73419 (сімдесят три тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн.

11 травня 2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначив, що доказів направлення претензій ОСОБА_2 до матеріалів справи не додано. Вважає, що позивач був вправі після отримання постанови Дніпровського апеляційного суду самостійно звернутись до страхової компанії Відповідача з заявою про відшкодування шкоди. Із полісу № ЕР.182068953 встановлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «РІАЛ ДОРС»,як власника автомобіля марка та модель NISSAN X-TRAIL 2.0 І , номерний знак НОМЕР_3 рік випуску 2011 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК ПЗУ «Україна» строк дії договору з 23.11.2018 р. по 23.11.2019 р., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн. розмір франшизи 0. Доказів звернення до страхової компанії відповідача матеріали справи не містять. Просив відмовити у задоволенні позову.

19.05.2021 року представником військової частини НОМЕР_2 подано до суду відповідь відзив, відповідно до якого зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав на адресу відповідача вимогу відшкодувати в добровільному порядку завдані збитки, разом з тим вказана вимога була ігнорована. Також зазначає, що з наявних в Чопському прикордонному загоні матеріалів, копії яких наявні в поданому обсязі прокурором до суду, відсутні жодні документи, які вказуються на наявність будь-якого страхового полісу на транспортний засіб NISSAN X-TRAIL номерний знак НОМЕР_3 . Також відповідач на надав жодних документів у підтвердження того, що власником автомобіля на момент здійснення ДТП було ТОВ «РІАЛ ДОРС», цивільно-правову відповідальність якого було застраховано згідно полісу № ЕРю182068953 у ПрАТ «СК ПЗУ Україна»

Позиція сторін справи :
Представник позивача в судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 позов підтримала з підстав та мотивів викладених у позові, просила суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Звернула увагу суду на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.08.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.
Представник позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 позов підтримав, просив суд його задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожнього-транспортної пригоди .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав на те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля NISSAN X-TRAIL номерний знак НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності про що було зазначено і в схемі ДТП. Відповідач вважає, що позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «СК ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування за полісом. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не відомо.
Заяви, клопотання :
31.03.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про ознайомлення х матеріалами справи.
14.04.2021 року відповідачем подано до суду заяву про внесення даних РНОКПП/ коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи.
19.04.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
11.05.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, клопотання про залучення третьої особи та клопотання про витребування доказів.
19.05.2021 року представником військової частини НОМЕР_2 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву
19.05.2021 року представником військової частини НОМЕР_2 подано до суду додаткові пояснення у справі.
29.06.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеконференції.
15.07.2021 року представником ІНФОРМАЦІЯ_6 частина НОМЕР_2 подано до суду лист про виконання ухвали від 02.07.2021 року та додано до суду докази.
27.07.2021 року представником ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» подано до суду клопотання про надання копії позовної заяви.
25.04.2022 року прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури подала до суду клопотання про зміну назви органу прокуратури.
26.04.2022 року представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду клопотання про зміну назви органу охрони державного кордону.
02.05.2022 року відповідач подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
23.06.2022 року представником військової частини НОМЕР_2 подано до суду клопотання про долучення доказів.
19.09.2022 року представником військової частини НОМЕР_2 подано до суду заяву про зменшення/збільшення розміру позвних вимог.
31.08.2022 року прокурором подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
13.09.2022 року представником військової частини НОМЕР_2 подано до суду клопотання про долучення доказів.
11.11.2022 року відповідач подав до суду письмові пояснення.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
21.12.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
30.06.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції
02.07.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду залучено до участі у справі у якості третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України».
02.07.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду клопотання відповідача про витербування доказів задоволено .
21.02.2022 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції .
26.04.2022 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду замінено позивача.
26.04.2022 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції .
В судовому засіданні протокольною ухвалою від 21.12.2022 року було залишено без розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 19.09.2022 року, оскільки позивач в порушення приписів ч. 2 ст. 49 ЦПК України подав їх до суду . Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;
В судовому засіданні протокольною ухвалою від 21.12.2022 року було відмовлено позивачу у клопотанні про долучення доказів від 13.09.2022 року з огляду на те, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, відповідно до приписів ч.8 ст. 83 ЦПК України

Фактичні обставини справи:
Як встановлено судом, 08 січня 2019 року близько 13 год. 35 хв. на зїзді з а/д Київ Чоп, Н-06 в напрямку с. Соломоново відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Nissan X-Trail, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем , який належить ОСОБА_6 при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Баранюка в с. Соломоново не надав перевагу в русі службовому автомобілю Чопського прикордонного загону ВАЗ 21230, військовий номер НОМЕР_4 ( на чорному фоні) , який рухався по головній дорозі внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21230, військовий номер НОМЕР_4 внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу ВАЗ 21230, військовий номер НОМЕР_4 , належному військовій частині НОМЕР_2 значних механічних пошкоджень.
Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року (справа № 308/371/19) закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. ( а.с. 25-26, Т.1)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_6 задоволено, постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року скасовано та постановлено нову постанову , якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. (21-23,Т.1)

Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні 08 січня 2019 року близько 13 год. 35 хв. дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує.
09 січня 2019 року було проведено комісійний огляд машини, яка була пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - ВАЗ 212300 військовий номерний знак НОМЕР_4 , корпус (шасі) № НОМЕР_5 зіткнення з якою допустив ОСОБА_2 .

За результатами комісійного огляду складено Акт № 01 Технічного стану машини від 09 січня 2019 року, в якому зазначено перелік пошкоджень елементів, вузлів та агрегатів. ( а.с. 17, Т.1)

На підставі вказаного Акту фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_6 ) було надано Рахунок № MB 19-00843 від 30 серпня 2019 року щодо вартості запасних частин, які необхідно придбати для проведення ремонту автомобіля ВАЗ 212300 військовий номерний знак НОМЕР_4 . Загальна вартість запасних частин станом на кінець серпня становила 31179,00 грн. ( а.с.18)

Як встановлено судом, 03 вересня 2019 року приватним підприємцем ОСОБА_4 проведено попередню оцінку вартості робіт по ремонту автомобіля ВАЗ 21230, номер кузову НОМЕР_5 та визначено вартість робіт на суму 36462 , 00 грн. ( а.с.19)

Як встановлено судом, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_6 ) було надано Рахунок № MB 19-00843 від 11 березня 2020 року щодо вартості запасних частин, які необхідно придбати для проведення ремонту автомобіля ВАЗ 212300 військовий номерний знак НОМЕР_4 . Загальна вартість запасних частин становила 36957,00 грн. , яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. ( а.с.9)

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.182068953 від 23.11.2018р. Термін дії договору з 00:00 год. 24.11.2018 по 24:00 год. 23.11.2019 року включно, що підтверджується полісом страхування № ЕР.182068953. ( а.с.120, Т.1)
Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ Ріал Дорс 23.11.2018 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки Nissan X-Trail, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну згідно полісу становить 100 000,00 грн. франшиза згідно договору становить 0,00 грн. / поліс № ЕР.182068953. ( а.с. 120, Т.1)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування".

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування завданих збитків .
Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума- це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961- IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
У пункті 1.4 ст.1 Закону № 1961- IV визначено , що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП володів забезпеченим транспортним засобом неправомірно, позивачем не надано відповідного рішенням суду та не доведено, що закон встановлює неправомірність його володіння.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимогЗакону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставістатті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1статті 22 Закону № 1961-IVу межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.
Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставістатті 1194 ЦК Україниу разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:
- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;
- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимогЗакону № 1961-IV;
- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1статті 22 Закону № 1961-IV.
Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1статті 36 цього Закону.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених устатті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно доЗакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.
Вищевикладена позиція повністю узгоджується із правовою позицією висловленою у своїй постанові Великою Палатою Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа N 755/18006/15- ц, провадження N 14-176 цс 18).
Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних позивачу у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ПрАТ «СК ПЗУ Україна».
В той же час, судом встановлено, що позивач не звертався до ПрАТ «СК ПЗУ Україна» із заявою про сплату страхового відшкодування, та відповідно не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.
Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована ПрАТ «СК ПЗУ Україна» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР.182068953 від 23 листопада 2018 та згідно полісу № ЕР.182068953 страхова сума ( ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становила 100 000,00 грн., розмір франшизи 0, суд приходить до висновку , що відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_2 майну потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_1 мало відбутися у межах страхового відшкодування за полісом відповідача № ЕР.182068953 від 23 листопада 2018, оскільки страхове відшкодування майну становить 73419,00 грн., а страхова сума ( ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну за страховим полісом становила 100 000,00 грн.

Позивач повинен був звертатися з позовом до страховика ПрАТ «СК ПЗУ Україна», оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була забезпечена ПрАТ «СК ПЗУ Україна», сума завданої шкоди внаслідок ДТП складала 73419,00 грн., тобто в межах суми покриття його полісом .

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на особу, відповідальність якої застрахована, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV), з огляду на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат:
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

На підставі викладеного та, керуючись ЗУ Про страхування, ст.ст. 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону (місце знаходження : 88000, м. Ужгород, вул. Бращайків, 2)
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження : АДРЕСА_1 );
Відповідач ОСОБА_2 (згідно даних ГУДМС України в Дніпропетровській області та за відомостями ГУДМС України в Закарпатській області зареєстрованим не значиться ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» (04053 м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40).
Дата складання повного тексту судового рішення 06.03.2023 .
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца