н/п 2/490/551/2018 Справа № 490/4960/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., за участі представника позивача адвоката Кіркояна А.М, представника відповідача адвоката Юрчак Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним , а саме договору дарування цілого житлового будинку з усіма господарськими та побутовими спорудами в АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 від 20 лютого 2008 року , посвідчений приватним нотаріусом ММНО Нікітіним Р.В. за реєстровим номером 814.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що вчинила цей правочин у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій , оскільки через хворобу вона не могла розуміти його зміст та наслідки. Як правову підставу позову зазначено ст. 225 ЦК України.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 07 червня 2017 року та призначене попереднє судове засідання на 04 жовтня 2017 року.

Ухвалою суду від 04.10.2017 року зупинено провадження по справі до прийняття спадщини спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року поновлено провадження у справі та допущено в якості правонаступника позивача - ОСОБА_1 , та призначено підготовче засідання на 12 червня 2018 року.

В звязку з необхідністю витребування матеріалів спадкової справи та додаткових доказів для вирішення питання щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17 вересня 2018 року.

В липні 2018 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, в якій вона просила визнати недійсним заповіт від 14 червня 2012 року , складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом ММНО Іскрицькою Г.В.

Ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву до провадження та обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року провадження у справі було зупинено для проведення судово-психіатричної експертизи.

04 липня 2019 року цивільну справу було повернуто експертною установою для надання необхідних доказів, яких не вистачає для проведення експертизи.

Ухвалою від 08 липня 2019 року провадження у справі поновлено та 30 вересня 2019 року КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" надіслав необхідні документи, за такого, суд призначає по справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою від 01 жовтня 2019 року провадження у справі було зупинено для проведення судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року було поновлено провадження по справі поновлено у зв язку із неможливістю проведення АСПЕ.

Ухвалою суду від 11.12.2019 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою суду від 05.02.2020 поновлено провадження у справі в зв`язку з надходженням клопотання експерта.

Ухвалою суду про забезпечення доказів від 23.03.2020 року клопотання представника позивача адвоката Рехлецького Р.В про витребування доказів задоволено.

Витребувано постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.02.2013 року по цивільній справі № 1423/15534/2012 та ухвалу Миколаївського апеляційного суду, ухвалену по цій же справі; з МОПЛ № 1 акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 465 за 2011 рік; з Миколаївської поліклініки № 4 амбулаторну картку (загальносоматична) на ім я ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

акож в судових засіданнях допитано свідків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2021 року зупинено провадження, у зв`язку з призначенням судової експертизи.

26.11.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 56 судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 02.03.2022 року.

Судовий розгляд справи неодноразово відкладався в зв`язку неявкою сторні через воєнний стан в Україні.

В судовому засіданні 29 серпня 2023 року оголошено перерву до 05.10.2023 року за клопотанням нового представника позивача адвоката Кіркояна А.М, для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

В судовому засіданні 05.10.2023 року представник позивача адвокат Кіркояна А.М. заявив головуючому судді Гуденко О.А, відвід на підставі ст. 37 ЦПК України, мотивуючи його тим, що суддя Гуденко О.А, вже розглядала справу між тими самими сторонами з тим самим предметом позову і з тих самих підстав, рішення суду , яке ухвалено під головуванням судді Гуденко О.А,, було скасовано судом касаційної інстанції- що виключає можливість судді приймати участь у розгляді цієї справи повторно.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Юрчак Я.І. заперечувала проти заявленого відводу.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Так, рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 грудня 2011 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А. , у справі № 2-617/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - позов задоволено. Визнано договір дарування будинку АДРЕСА_1 , укладений 20 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим номером 814, - недійсним.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, суддею Гуденко О.А. зроблено висновки, що " при укладенні договору дарування, воля ОСОБА_3 була спотворена, не відповідала тій волі (перехід права власності на домоволодіння після її смерті), яка була би у неї, якщо б вона могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Так, когнітивні функції це найбільш складні функції головного мозку , за допомогою яких здійснюється процес раціонального усвідомлення світу і забезпечується ціленаправлена взаємодія з ним. До них відносяться: пам`ять, мова, увага, інтелект, гнозіс (функція сприйняття інформації, її обробки та синтезу) та праксис (здатність набувати та використовувати різні рухові навички). Помірні та значні когнітивні порушення характеризуються значними утрудненнями в повсякденній діяльності, нездатністю запам`ятовувати нову інформацію та сприймати вже ту, що мається, крім добре заученої.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 216, 225 ЦК України, суд прийшов до висновку, що оспорюваний договір дарування вчинений ОСОБА_3 у момент , коли вона не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій, її внутрішнє волевиявлення не відповідало її дійсним намірам щодо переходу права власності на домоволодіння до відповідачки лише після її смерті, і це згідно з положеннями ст. 225 ЦК є підставою для визнання угоди недійсною з поверненням сторонам одна одній всього отриманого ними за угодою. Тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню."

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року у справі № 6-8462св12 рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.12.2011 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24.01.2012 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту заявленого позову в межах даної справи, позивачка за первісним позовом в обгрнутування своїх позовних вимог (які є точно такими самими, що і по справі № 2-617/11), посилається на те, що в момент вчинення цього договору вона не розуміла значення своїх дій через наявну у неї хворобу, зокрема не розуміла природи правочину, права та обов`язки сторін. Також в обгрнутування своїх позовних вимог посилається на висновок амбулаторної комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи № 465 27.07-10.10.2011 року ( який вже був оцінений суддею Гуденко О.,А в межах розгляду цивільної справи № 2-617/11).

Реалізація принципу верховенства права,визначеного ЦПК України, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Статтею 2Закону України "Про виконання рішеньта застосуванняпрактики Європейськогосуду зправ людини"від 23лютого 2006року №3477-IV визначено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом… (ст. 6 Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод).

Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. (висновок No 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів зазначено) .

Незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів… Судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. (Висновок No1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів незмінності суддів») .

Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. (Конституція України). Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. (ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Основним завданням судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судових спорів, на основі принципів, зокрема верховенства права та рівності всіх учасників перед законом і судом.

Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. (За Кодексом суддівської етики).

Суддя також не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, якщо є обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. (Постанова Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13.06.2017 року "Про незалежність судової влади").

Наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6, має визначатися за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в даній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення у справі Де Куббера (De Cubber) від 26 жовтня 1984 року, серія A, № 86, с. 13-14, п. 24).

Згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цього погляду навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід (рішення у справі Де Куббера, серія A, № 86, с. 14, п. 26).

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

При розгляді заяви про відвід(самовідвід) слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України`від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України підстави для відводу (самовідводу) судді є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 39 ЦПК України передбачено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Так, хоча у головуючого по справі судді Гуденко О.А. особисто відсутня будь-яка упередженість чи необ`єктивність щодо сторін по справі, проте у позивача по справі та його представника адвоката Кіркояна А.М. виник обгрунтований сумнів щодо неупередженості судді у вирішенні справи по суті щодо вирішення справи по суті за вищевказаних обставин, оскільки суддею Гуденко О.А, дійсно вже висловлена думка у справі № 2-617/11 у спорі між тими самим сторонами, з тим самим предметом спору і з тих самих правових підстав і за тих самих фактичних обставин справи, рішення під головуванням судді Гуденко О.А. в у вказаній справі скасовано судом касаційної інстанції ( проте в межах даної справи фактично відбувається новий розгляд тих асмих позовних вимог судом першої інстанції після скасування рішення суду), то вважаю за необхідне задовільнити заявлений відвід з метою запобігання сумнівів у об`єктивності та неупередженості головуючого судді в результаті справи.

Норма про відвід/самовідвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності ( чи неповноваженості як в даному випадку) складу суду, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Заявлений відвід судді Гуденко О.А. на її участь у розгляді справи з заявлених підстав узгоджується з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та ст.ст. 36 та 37 ЦПК України.

Для усунення сумнівів в тому, що рішення по справі буде ухвалено безстороннім та неупередженим судом, саме з ціллю збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, вважаю за необхідне відвести суддю Гуденко О.А, від розгляду цивільної справи №490/4960/17 .

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кіркояна А.,М - задовольнити.

Відвести суддю Гуденко О.А. від розгляду цивільної справи № 490/4960/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гуденко О.А.