Справа № 740/4201/23
Провадження № 2/740/951/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Гусєвої Я. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Талалаївської територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

установив:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. До складу спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке відноситься до суспільної групи господарств робітничий двір. За заявою позивача нотаріусом заведено спадкову справу щодо майна померлої, проте відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок за вказаною адресою не була проведена, правовстановлюючі документи відсутні. Позивач не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на вказане нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 16 серпня 2023 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2023 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 ; підготовче засідання відкладено на 14 вересня 2023 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 11 жовтня 2023 року 14-00 год., який у подальшому відкладено на 14 листопада 2023 року 12-00 год.

У справі міститься заява представника позивача адвоката Яловського О. В., в якій він просив справу розглянути за їхньої з позивачем відсутності, позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що третя особа ОСОБА_1 помер.

Представник відповідача сільський голова Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Андрусенко Л. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника відповідача та ухвалити рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з довідкою Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради № 398 від 30.09.2022, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано, що підтверджується також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 8, 9).

Згідно з довідкою Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 03-29/145 від 20.04.2023 станом на 15 квітня 1991 року за адресою: АДРЕСА_1 , мешкала ОСОБА_2 голова робітничого двору. Господарський двір відноситься до типу робочого (а. с. 4).

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 11).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , зареєстрованим виконкомом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 10).

Згідно з довідкою, виданою Виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 03-29/146 від 20.04.2023, ОСОБА_2 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня смерті за вищевказаною адресою проживав ОСОБА_1 (а. с. 12).

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої 29.06.2000 заведено спадкову справу № 260/2000. Його брат ОСОБА_1 відмовився від прийняття належної йому частки в спадковому майні на його користь (а. с. 25 31).

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наданим представником позивача свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області (а. с. 39).

Згідно з копією спадкової справи № 260/2000, до складу спадщини після смерті матері позивача входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який вона за свого життя не зареєструвала в установленому законом порядку.

Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко П.Г. від 20.06.2023 № 397/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок за вказаною адресою не була проведена, правовстановлюючі документи відсутні (а. с. 41).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, відповідно до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року (зі змінами) на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69, які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Відтак, слід керуватися вимогами Цивільного Кодексу України.

Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

За ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За положеннями ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу).

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 .

Оскільки спадкодавець мати позивача за свого життя не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на спірне будинковолодіння, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно після смерті матері, то його права підлягають захисту в обраний ним спосіб.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Талалаївської територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко