ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 209/1958/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Єрмолай О.В., розглянувши подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки зі спільного майна подружжя, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває подання державного виконавця про визначення частки зі спільного майна подружжя, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В даному поданні державний виконавець просить визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та будинок за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках та визначити частку ОСОБА_1 , із вказаного спільного майна подружжя, з метою звернення на нього стягнення в рамках зведеного виконавчого провадження № 49573240.

Свої вимоги виконавець обґрунтовує тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 110940,00 грн., виконавче провадження № 49573240. На сьогоднішній день в добровільному та примусовому порядку рішення суду не виконано.

Відсутність майна, коштів, належних боржнику, робить неможливим виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України.

Під час виконання вказаного рішення суду з`ясовано, що боржниця ОСОБА_1 з 01.12.2001 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та в період даного шлюбу боржницею та її чоловіком було придбане майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 04.08.2005, серії ВСІ № 71661, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 3477, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А., загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., загальна вартість даної квартири за договором складає 12502 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот дві гри. 00 коп.) та будинок за адресою: АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 24.03.2006 серії ВСО № 965487, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 388, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., загальна вартість даного будинку за даним договором складає 13900 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот грн. 00 коп.).

Ухвалою суду від 17.03.2020 провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, яка перебуває в провадженні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська (справа № 207/3327/19). Ухвалою суду від 24.01.2023 провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 22.03.2023 провадження у даній справі повторно зупинено до перегляду рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.08.2022 у цивільній справі № 207/3327/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, судом апеляційної інстанції. Ухвалою суду від 16.08.2023 провадження у справі відновлено.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився. Разом з інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчого провадження, начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав клопотання про розгляд подання державного виконавця без участі представника відділу, подання підтримує та просить його задовільнити (т. 2 а.с .125).

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , кожен окремо, надали до суду заяви про підтримання подання державного виконавця і клопотання про розгляд такого подання без їх участі.

Заінтересовані особиОСОБА_1 та ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку СМС повідомлень, до суду повторно не з`явилися. Номери їх засобу зв`язку (телефони) вказані в поданих до суду заявах і клопотаннях.

ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на те, що він не має можливості прибути до суду так як адвокат з яким у нього укладено договір про надання правової допомоги задіяний у процесуальних діях в кримінальному провадженні. При цьому, жодного підтвердження існування вказаних обставин ОСОБА_3 до суду не надав.

Суд зауважує, що попередньо, ОСОБА_3 подавши клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 24.08.2023 з вказівкою про перебування його у відрядженні, жодного підтвердження таких обставин суду не надав.

Відповідно до частини 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вирішуючи подання державного виконавця суд враховує позицію боржника ОСОБА_1 викладену в заяві останньої поданій до суду, в якій вона вказує що майно, яке є предметом подання державного виконавця, не входить до спільного майна подружжя та частково відсутнє. Так, квартира загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки була придбана ним за його особисті грошові кошти, подаровані йому мамою до укладення шлюбу з нею, та під час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Будинок за адресою: АДРЕСА_2 , фактично відсутній, зруйнований більше 12 років тому, що підтверджується актом обстеження житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.05.2019 у цивільній справі № 209/4192/18 позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення (вбудоване-перебудоване приміщення №40), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 207,0 кв.м., що належало на праві власності ОСОБА_1 , визнано право власності за ОСОБА_2 на предмет іпотеки, зазначене нежитлове приміщення. Отже, набувши право власності на предмет іпотеки ОСОБА_2 задовольнив свої вимоги до неї за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 24.01.2014р. і договором позики від 24.01.2014р. у повному обсязі (т. 1 а.с. 228-230).

Подаючи до суду клопотання про відкладення розгляду подання державного виконавця Свідрань О.Л. та ОСОБА_3 вказували про неможливість вирішення справи в зв`язку з розглядом Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільної справи № 207/3327/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру. Однак 16.08.2023 зацікавлена особа ОСОБА_2 надіслав до Петриківського районного суду Дніпропетровської області заяву про поновлення провадження у даній справі, у зв`язку з винесенням Дніпровським апеляційним судом ухвали про повернення апеляційної скарги у вказаній цивільній справі.

Отже, суд приходить до переконання про можливість вирішення подання державного виконавця без державного виконавця і заінтересованих осіб, за наявними матеріалами справи.

Вирішуючи подання виконавця суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, у тому числі, якщо воно перебуває в інших осіб або належить боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 6 ст. 48 Закону у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.09.2019 з перегляду попереднього рішення в даній справі вказано місцевому суду на необхідності перевірки, чи не оспорюється ОСОБА_1 або ОСОБА_3 презумпція спільності права власності подружжя на вказане в поданні нерухоме майно, а також необхідності окремого вирішення питання про право в порядку позовного провадження в частині визнання квартири і будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ; на необхідності перевірки доводів заінтересованих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо наявності іпотечного майна для забезпечення виконання боргових зобов`язань за виконавчим листом №209/1958/15-ц, виданим 17.11.2015 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, а також перевірки доводів вказаних осіб про здійснення стягувачем дій щодо реалізації відповідного іпотечного майна.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів виконавчого провадження, долучених до подання державного виконавця і довідки Дніпровському відділі державної виконавчої служби м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.09.2023 на примусовому виконанні у державного виконавця перебувають виконавчий лист по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 110940,00 грн., виконавче провадження № 49573240 та виконавчий лист по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 решти суми від основного зобов`язання за договором позики від 24.01.2014 року за реєстр № 162 в розмірі 605 964,85 грн., виконавче провадження № 60995830 .

На сьогоднішній день в добровільному та примусовому порядку рішення суду не виконується. Відсутність майна, коштів, належних боржнику, робить неможливим виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України.

З відомостей Державного реєстру актів цивільного стану встановлено, що 01.12.2001 ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , шлюб не розірвано (т. 1 а.с. 96-98).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_3 обліковується таке нерухоме майно:

-квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку набуто згідно договору купівлі-продажу від 04.08.2005, серії ВСІ № 741661, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 3477, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А., загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., загальна вартість даної квартири за договором складає 12502 грн. та

-будинок за адресою: АДРЕСА_2 , придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2006 серії ВСО № 965487, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 388, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., загальна вартість даного будинку за даним договором складає 13900 грн. (т. 1 а.с. 94-100, 170-172)

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.05.2019 у цивільній справі № 209/4192/18 позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення (вбудоване-перебудоване приміщення №40), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 207,0 кв.м., що належало на праві власності ОСОБА_1 та визнано право власності за ОСОБА_2 на предмет іпотеки зазначене нежитлове приміщення. Крім того, даним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 решту суми від основного зобов`язання за Договором позики від 24.01.2014р. за реєстром № 162 в розмірі 605 964,85 грн. та судові витрати на загальну суму 10 606,45 грн. при ухваленні даного рішення, судом встановлено, що 24.01.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто згоди та укладено наступні договори: - Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення (вбудоване-прибудоване приміщення, що засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Продуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 156; Договір позики грошових коштів на суму 220 560 грн. 00 коп.; іпотечний договір, що засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за № 165. Відповідно до умов договору, предметом іпотеки є нежитлове приміщення (вбудоване-прибудоване приміщення) АДРЕСА_3 , загальною площею 207,0 (двісті сім цілих нуль десятих) кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі права власності зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 24.01.2014 року, номер запису про право власності 4386819, реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна 104., що передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань Іпотекодавця щодо повернення боргів, розмір, термін, умови повернення та сплата яких встановлюється Договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного Сторонами та посвідченого 24.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу М.А. Прожуган за реєстровим номером 156, та Договором позики, укладеного Сторонами та посвідченого 24.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу М.А. Прожуган за реєстровим номером 162. Предмет іпотеки сторони оцінили в 119 440 (грн. 00 коп., відповідно до Звіту про незалежну оцінку оціночної, ринкової вартості майна, виданого 31.10.2013р. Товаристом з обмеженою відповідальністю експертно-консалдінговою фірмою «Рейтінг». Іпотечний договір вступив в дію з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань за Договором позики та Договором купівлі-продажу.Судом встановлено, що відповідач не виконала зобов`язання за Договором позики належним чином та у встановлений строк, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення (вбудоване-прибудоване приміщення АДРЕСА_4 , загальною площею 207,0 (двісті сім цілих нуль десятих) кв.м. та стягнення боргу за договором позики в розмірі 605 964,85 грн., що не покривається предметом іпотеки.(т. 2 а.с. 86-92).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.08.2022 у цивільній справі № 207/3327/19 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання права особистої приватної власності на квартиру, відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3477, позивач ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з відповідачкою придбав квартиру загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2005р. № 8183939, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації. Надаючи оцінку твердженню позивача суд зазначив, що останнім не доведено обставину набуття спірного майна за кошти, які належали йому особисто. При цьому суд зазначає, що як вбачається з копій документів, витребуваних судом у приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Кир`як С.А., а саме з заяви вбачається, що ОСОБА_1 дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 на купівлю нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок коштів, належних їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. (т. а.с. 63-68).

Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Крім того, ч. 3 ст. 368 ЦК України також встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначив Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В той же час, в своєму рішенні від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012 Конституційний Суд України виходив з наступних міркувань, що відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Кодексу).

З огляду на викладене, при придбанні майна під час шлюбу презюмується право спільної сумісної власності подружжя на це майно, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воші були придбані.

Крім того, як було зазначено колегією суддів судової палати у цивільних справах ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 20 січня 2016 року по справі №6-26388ск15, сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім`я якої воно зареєстровано, майно і в цьому випадку є спільною сумісною власністю подружжя.

Верховний Суд в постанові від 10січня 2019року по справі №156/169/16-ц (провадження №61-23407св18) також прямо вказав, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

Постановою ВП ВСУ від 15 січня 2020 року по справі №367/6231/16-ц, провадження №14-529цс19 суд зазначив, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Таким чином за результати судового розгляду суд приходить до висновку, що рішення суду про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 110940,00 грн., виконавче провадження № 49573240, на даний час не виконано та заборгованості не стягнута. Крім того, на виконанні у державного виконавця перебуває виконавчий лист по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 решти суми від основного зобов`язання за договором позики від 24.01.2014 в розмірі 605 964,85 грн., виконавче провадження № 60995830.

Вжитими державним виконавцем заходами виявити майно боржника для звернення на нього стягнення, чи будь-яких джерел доходів останньої не вдалось, а тому є доцільним звернути стягнення на майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами.

Доводи ОСОБА_1 що набувши право власності на предмет іпотеки ОСОБА_2 задовольнив свої вимоги до неї за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 24.01.2014р. і договором позики від 24.01.2014р. у повному обсязі, безпідставні так як за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.05.2019 за ОСОБА_2 визнано право власності на іпотечне майно за зобов`язанням саме по договору позики від 24.01.2014 з встановленням факту існуванням заборгованості в розмірі 605964,85 грн. за договором позики не покритого вартістю іпотечного майна, в той час як виконавче провадження № 49573240відкрито на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості саме за договором купівлі-продажу.

Виходячи з принципу рівності часток подружжя в майні придбаному під час шлюбу суд, вважає доведеним, що спірні квартира та житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Презумпція спільності права власності на вказане нерухоме майно, зокрема квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , була предметом судового розгляду в порядку позовного провадження, за результатами якого в визнанні за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на вказану квартиру відмовлено.

Згідно статті 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. Водночас, відповідно до частини 1 статті 182 ЦК України, припинення права власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

Порядок державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням визначений пунктом 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 та передбачає внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , фактично відсутній, зруйнований з посиланням лише на акт обстеження житлового будинку та господарських будівель (т1 а.с. 243), не свідчать про припинення права власності на вказане майно та відсутність підстав для визнання його спільним сумісним майно подружжя, так як заінтересованою особою не надано відповідні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, вирішуючи питання про визначення частки боржника в спільній сумісній власності з метою звернення на неї стягнення в рамках виконавчого провадження суд бере до уваги, що вказане майно не є єдиним житлом його власників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , виходячи з відомостей про їх місце проживання, зареєстроване в передбаченому законом порядку та його вартість, згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно,не перевищує розмір боргу, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки зі спільного майна подружжя обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 443 ЦПК України, ст. 48 Закону України Про виконавче провадження, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки зі спільного майна подружжя, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задовольнити.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., та будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Визначити, що частка ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у спільній сумісній власності з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у спільному майні подружжя, на яке може бути звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження № 49573240, становить частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:В. О. Говоруха