г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/33/23
Номер провадження 2/213/452/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Мазуренка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гусарової О.С., Дударєвої В.С.,

за відсутності учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, вказуючи, що 08 вересня 2012 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. 23 листопада 2020 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти придбано двокімнатну квартиру квартиру АДРЕСА_1 , яку зареєстровано на ім`я відповідача. Купівля квартири проводилась за письмовою згодою позивачки, яка відповідно до норм Сімейного кодексу України має право на частку в спільному майні.

Згода про поділ спільного майна подружжя між ними не досягнута. Просить визнати за кожним, за нею та ОСОБА_2 , право власності на 1/ 2 частку вказаної квартири.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не направила. В позові остання зазначила, що просить розглянути справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово сповіщався судом своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останнього, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов або будь-яких заяв та клопотань до суду не направив.

На підставі наявних у справі доказів, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою від 24 січня 2023 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року витребувані докази з КП ДОР «Криворізьке БТІ».

Дослідив письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

08 вересня 2012 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис 378 (а.с. 14). ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є сторони, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 14.12.2013 (а.с.15). За рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2020 шлюб було розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2012 року ОСОБА_2 придбав двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість квартири становила 52800,00 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською О.О., зареєстровано в реєстрі за №1934 (а.с.20-22). В пункті 4,5 Договору зазначено, що купівля квартири вчиняється покупцем за згодою дружини ОСОБА_4 , яка подала відповідну заяву, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально (а.с.19-22, 23).

Придбана квартира розташована на 3 поверсі п`ятиповерхового будинку, загальна площа 44.0 кв.м, житлова 29.0 кв.м, що видно із технічного паспорту на квартиру (а.с.25-27).

08 листопада 2012 року квартира зареєстрована в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_2 , реєстраційний номер 17208535, що видно із витягу про державну реєстрацію, номер витягу 36167568 від 08.11.2012 (а.с.24).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2023 видно, що вищевказана квартира, реєстраційний номер 17208535, зареєстрована на праві приватної власності, власник ОСОБА_2 , розмір частки 1/1, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 07.11.2012 (а.с.81).

Відповідно до звіту про оцінку майна, оціночна (ринкова) вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на дату оцінки 01.02.2023 становить 173381,00 грн (а.с.43-53).

Викладеними обставинами відповідають правовідносини, які виникають із рівних прав подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення щодо режиму спільної власності подружжя закріплені в ст. 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Пленум) визначено, що суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 22 Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України також передбачено, що у разі поділу май на, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у позовній заяві, сторони не могли досягти згоди щодо поділу спільного майна.

Також встановлено судом, що спірне нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 в період шлюбу із позивачем. Відповідачем не спростовано факту придбання квартири за власні кошти, які не були сімейним бюджетом подружжя, відзив на позов не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши всі докази у справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 1733,81 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 69- 71 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжязадовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1733 (одна тисяча сімсот тридцять три) грн 81 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту судового рішення 12 вересня 2023 року.

Суддя В.В.Мазуренко