Справа № 368/307/23
Рішення

Іменем України

"20" вересня 2023 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

з участю представника позивача - адвоката Матюшенкова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради, ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (А житловий будинок, загальною площею 71,7 кв.м.; а1 прибудова; а2 прибудова; а3 ганок; Б-погріб; В-погріб; Г- літній душ; Д- убиральня; Ж- сарай; №1 колодязь; №2 ворота; №3 огорожа), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивувала позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Спадкодавець).

За життя Спадкодавцем, заповіту складено не було, тому спадкування відбувалося за законом.

Спадкоємцями, які вирішили отримати спадщину за законом були:

дружина Спадкодавця Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син Спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

09.03.2023 року між спадкоємцями було підписано договір про поділ спадщини, відповідно до якого сторони вирішили здійснити розподіл спадщини наступним чином:

- у спадщину до гр. ОСОБА_6 переходить:

1) земельна ділянка площею 2,7460 га з кадастровим номером: :05:006:0021;

- у спадщину до ОСОБА_1 переходять:

1) житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером:

:01:350:0057;

3) земельна ділянка площею 0,2000 га з кадастровим номером: :01:350:0058.

Однак, листом від 09.03.2023 року № 58/02-14, нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденко А.В, повідомив Позивача про те, що "для оформлення права на спадщину на Житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно подати документи, що безспірно підтверджували б права спадкодавця на цей об`єкт нерухомого майна.

Однак, з поданого Договору купівлі-продажу будинку, 03.05.1985 посвідченого секретарем виконкому Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Лісовою В.М. за реєстровим № 22, не вбачається який саме житловий будинок ОСОБА_5 свого часу купив, оскільки у цьому ж договорі не вказано точної адреси житлового будинку, а лише зазначено, що це є "...жилий будинок, що знаходиться в селі Стави, розташований на присадибній земельні ділянці розміром 600 кв. м.".

На запит до Комунального підприємства Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації", що є правонаступником Кагарлицького бюро технічної інвентаризації, було отримано архівну довідку від 29.06.2022 за № 915 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що реєстрації права власності на цей житловий будинок за ОСОБА_5 , чи то за будь-яким іншим, взагалі не проводилося.

Саме тому, для підтвердження належності, заявленого житлового будинку померлому ОСОБА_5 та для оформлення на себе право на спадщину ОСОБА_5 , а саме на цей же житловий будинок, Позивачу необхідно звернутися до суду".

В судовому засіданні представник позивача адвокат Матюшенков Д.В. позов підтримав та просив задоволити.

Представник відповідача - Кагарлицької міської ради в суджове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовільнити у повному обсязі.

Треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися і розгляд справи проведено у їх відсутність.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Спадкодавець).

За життя Спадкодавцем, заповіту складено не було, тому спадкування відбувалося за законом.

17.06.2022 року заяву про прийняття спадщини нотаріусу подала позивач дружина померлого.

17.06.2022 року заяви про відмову від прийняття спадщини подали діти спадкодавця : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

9.03.2023 року заяву про видачу сідоцтва про право на спадщину подав син спадкодавця ОСОБА_2 який постійно проживав з спадкодавцем на час смерті і не подавав заяви про відмову від спадщини, а тому прийняв спадщину .

09.03.2023 року між спадкоємцями було підписано договір про поділ спадщини, відповідно до якого сторони вирішили здійснити розподіл спадщини наступним чином:

- у спадщину до гр. ОСОБА_6 переходить:

1) земельна ділянка площею 2,7460 га з кадастровим номером: :05:006:0021;

- у спадщину до ОСОБА_1 переходять:

1) житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером:

:01:350:0057;

3) земельна ділянка площею 0,2000 га з кадастровим номером: :01:350:0058.

Однак, листом від 09.03.2023 року № 58/02-14, нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденко А.В, повідомив Позивача про те, що "для оформлення права на спадщину на Житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно подати документи, що безспірно підтверджували б права спадкодавця на цей об`єкт нерухомого майна.

Однак, з поданого Договору купівлі-продажу будинку, 03.05.1985 посвідченого секретарем виконкому Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Лісовою В.М. за реєстровим № 22, не вбачається який саме житловий будинок ОСОБА_5 свого часу купив, оскільки у цьому ж договорі не вказано точної адреси житлового будинку, а лише зазначено, що це є "...жилий будинок, що знаходиться в селі Стави, розташований на присадибній земельні ділянці розміром 600 кв. м.".

На запит до Комунального підприємства Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентаризації", що є правонаступником Кагарлицького бюро технічної інвентаризації, було отримано архівну довідку від 29.06.2022 за № 915 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що реєстрації права власності на цей житловий будинок за ОСОБА_5 , чи то за будь-яким іншим, взагалі не проводилося.

03 травня 1985 року, між Спадкодавцем та ОСОБА_10 було укладено Договір купівлі продажу Житлового будинку, згідно якого спадкодавець як покупець купив належний ОСОБА_10 . Житловий будинок в с. Стави Кагарлицького району Київської області.

Вказаний договір було зареєстровано секретарем виконкому Ставівської сільської ради за № 22.

Згідно довідки Кагарлицької міської ради від 13.03.2023 року № 117, Договір купівлі-продажу будинку від 03.05.1985 року , розташованого за адресою: с. Стави, Кагарлицького району, Київської області продавець гр. ОСОБА_10 - покупець гр. ОСОБА_5 зареєстровано в Журналі для реєстрації нотаріальних дій виконкому Ставівської сільської Ради народних депутатів Кагарлицького району за 1985 рік під реєстраційним номером - 22.

Згідно виписки Кагарлицької міської ради від 13.03.2023 року № 117 з погосподарських книг виконкому с. Стави, з 1983 по 1985 роки, книга №1, сторінка 165, рахунок 83, наявна інформація:

Власник: ОСОБА_10 . УІІІ.1902 року, власник (голова двору);

Продано 1985 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син;

Об`єкт нерухомого майна: житловий будинок;

Адреса: АДРЕСА_1 ;

Рік побудови об`єкта нерухомого майна: 1937 рік;

Матеріали стін: дерево;

Матеріал покрівлі: шифер;

Загальна площа житлового будинку - 50,0 м.2;

Житлова площа : інформація не зазначалась Кількість кімнат: інформація не зазначалась Характеристика об`єкта:

Електрика - інформація не зазначалась; водопровід - інформація не зазначалась; каналізація - інформація не зазначалась; газопровід - інформація не зазначалась; опалення - інформація не зазначалась.

Згідно довідки Кагарлицької міської ради від 13.03.2023 року № 119, покійний ОСОБА_5 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Згідно виписки Кагарлицької міської ради від 13.03.2023 року № 116 з погосподарських книг виконкому с. Стави, з 1983 по 01.04.2022 роки, ОСОБА_5 значиться як власник Житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Кагарлицької міської ради від 20.01.2016 року № 8.30-4-VII, АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб від 29.10.1983 року, Позивач є дружиною Спадкодавця.

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України.

Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1278 ч.ч.1,2 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі..

Згідно технічного паспорту від 04.10.2022 року, Житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (далі - Житловий будинок), складається з:

А - житловий будинок, загальною площею 71,7 кв.м.; а1 -прибудова; а2 -прибудова; а3 -ганок; Б погріб; В -погріб; Г - літній душ; Д - убиральня; Ж сарай; №1 колодязь; №2 ворота; №3 огорожа.

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва: у примітки зазначено: будівництво та перепланування яке потребує документів, що дають право на його виконання відсутнє.

Як зазначено в технічному паспорті, Житловий будинок було побудовано у 1950 році.

У 1950 році, питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до зазначеного Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Ці нормативні документи, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 згаданого Указу від 26.08.1948 кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Згідно з цими нормативними актами підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1950 по 1991 рік.

Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього.

Згодом, порядок реєстрації нерухомості в Української РСР регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В. Романовим 31 січня 1966 р. та погоджена Заступником Голови Верховного суду Української РСР Р.Сіденком 15 січня 1966 р. (далі Інструкція 1966р.) , яка втратила чинність 13.12.1995р.

Відповідно до п.2 р. ІІ Інструкції 1966р., яка була чинна на момент укладення договору купівлі- продажу Житлового будинку, під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Відповідно до п. 6 зазначеної Інструкції "Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані". Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.

Наказом Державного комітету статистики від 11.04.2016р.№ 56, була затверджена Інструкція з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах (далі Інструкція), яка була чинна на момент смерті Спадкодавця.

Згідно п.4 Інструкції.

домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці;

домогосподарство (домашнє господарство) - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують свої кошти та витрачають їх. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати в будь-яких із цих стосунків або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи;

член домогосподарства, власник або користувач домоволодіння, землеволодіння.

Як вбачається із виписок із погосподарських книг починаючи з 1985 року, Спадкодавець значиться як власник (голова двору) в буд. АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

У постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 висловлена правова позиція, згідно з якою право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 та Постанова Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Позивач через відсутність інформації про вулицю та будинок у правовстановлюючому документі на нерухоме майно позбавлений можливості оформити своє право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже його право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 згаданого Закону права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

А тому, враховуючи вище зазначене позов слід задоволити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (А житловий будинок, загальною площею 71,7 кв.м.; а1 прибудова; а2 прибудова; а3 ганок; Б-погріб; В-погріб; Г- літній душ; Д- убиральня; Ж- сарай; №1 колодязь; №2 ворота; №3 огорожа), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.ст.81, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 23, 27, 43, 58, 60, 62, 164, 175, 184, ЦПК України,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (А житловий будинок, загальною площею 71,7 кв.м.; а1 прибудова; а2 прибудова; а3 ганок; Б-погріб; В-погріб; Г- літній душ; Д- убиральня; Ж- сарай; №1 колодязь; №2 ворота; №3 огорожа), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2023 року.

Суддя В.І. Кириченко