Справа № 703/5738/23
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

04 грудня 2023 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради, орган опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрований його батько - ОСОБА_1 та рідна сестра - ОСОБА_3 .

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суд вважає за необхідне залишити вказану заяву без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в поряду окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

Разом з тим, заява подана без дотримання вимог ст.ст. 177, 318 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено конкретно з якою метою заявник просить встановити факт, оскільки із викладеного в заяві не вбачається, яке юридичне значення має встановлення цього факту.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.

Аналізуючи вищевказані положення, вбачається, що законодавець в ст.318 ЦПК України зазначив спеціальні вимоги до заяви про встановлення факту, які зобов`язують заявника на стадії відкриття провадження у справі надати докази на підтвердження того, що такий факт ним не може бути встановлений іншим шляхом та зазначити з якою метою встановлюється даний факт.

В порушення вказаних вимог, у заяві не зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити факт, що має юридичне значення та які юридичні наслідки породжує цей факт, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника чи інших громадян.

Так, у своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що факт, який необхідно встановити, а саме що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрований його батько - ОСОБА_1 та рідна сестра - ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними відмітками у паспортах громадян України, виданих на їх ім`я, породжує виникнення прав та обов`язків у нього щодо розмежування адресних даних, оскільки в м. Сміла Черкаського району Черкаської області є подібні адреси а саме: АДРЕСА_1 та провулки ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , однак в своїй заяві ОСОБА_1 не вказує, з якою конкретно метою звертається до суду, прохаючи встановити такий факт.

Зазначене має суттєве значення для розгляду справи, оскільки в залежності від мети встановлення факту залежить, які саме заінтересовані особи слід залучити до участі по справі.

Так, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 4 ст. 294 ЦПК України).

З огляду на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення заявником зазначено заінтересованими особами свого батька ОСОБА_2 , рідну сестру ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради та орган опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради, однак не обґрунтовано заінтересованість вказаних осіб після встановлення зареєстрованого місця проживання заявника згідно відповідного запису у паспорті громадянина України, виданого на його ім`я, оскільки заінтересованість особи визначається в залежності від мети встановлення факту що має юридичне значення.

Так, згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва. Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

При подачі до суду заяви заявник має обґрунтувати заінтересованість вказаної особи після встановлення факту, що має юридичне значення або ж в залежності від мети встановлення факту, що має юридичне значення, вказати іншу заінтересовану особу, при цьому виконавши вимоги ст. 318 ЦПК.

Таким чином, заявнику необхідно уточнити вимоги заяви, обґрунтувавши заінтересованість свого батька ОСОБА_2 , рідної сестри ОСОБА_3 , Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради та органу опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради після встановлення факту, який, як вказує заявник, має для нього юридичне значення, або ж, в залежності від мети встановлення факту, що має юридичне значення, вказати іншу заінтересовану особу; вказати мету встановлення факту, що на думку заявника має юридичне значення, хоча підтверджується відміткою у паспорті заявника щодо зареєстрованого місця проживання.

Тому для встановлення факту, що має юридичне значення, заявнику потрібно зазначити мету встановлення факту, від якої залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи - заявника (ст. 315 ч. 2 ЦПК України), від якої також залежить коло заінтересованих осіб.

Окрім того, в ч. 18 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 Пленум Верховного Суду України зазначив, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Натомість заявником не зазначено, який документ мають видати визначені ним заінтересовані особи.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відтак, оскільки нормами ЦПК України не передбачено залишення без руху заяви, яка подана в порядку окремого провадження, в даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо залишення без руху позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

За таких підстав, заявнику слід усунути зазначені недоліки, шляхом зазначення мети встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтувавши заінтересованість визначених заявником заінтересованих осіб та зазначити, який документ має видати визначена ним заінтересована особа - а саме Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради та подати до суду заяву з дотриманням всіх вказаних вимог закону. Без підтвердження вказаних обставин, суддя не може вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків заяви, строк на їх усунення доцільно визначити десять днів з дня отримання копії ухвали.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 133, 174-177, 185, 259-261, 297 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради, орган опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Надати заявнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині даної ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Крива