Справа № 226/1233/23

ЄУН № 226/1233/23
Провадження №2/226/339/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

при секретарі Філіпповській Т.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молчанова Наталія Володимирівна, до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

21.07.2023 позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги діє адвокат Молчанова Н.В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 01.06.2020 по 06.05.2023 він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», де працював гірничим майстром з повним робочим днем в шахті. 06.05.2023 року на підставі наказу №90-к від 05.05.2023 його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним остаточного розрахунку та не виплатив нараховану йому заробітну плату в сумі 1903,02 грн., у зв`язку з чим 16.05.2023 він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про виплату йому вказаної заборгованості. Згідно трекінгу з сайту Укрпошти, вказана вимога отримана відповідачем 19.05.2023. Разом з тим, на час звернення з позовом до суду заборгованість з заробітної плати йому не виплачена. Посилаючись на вимоги ст.ст.116,117 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 19.05.2023 по день постановлення судового рішення, виходячи з його середньоденного заробітку в розмірі 993,05 грн. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 858,88 грн.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач позов в частині заборгованості з заробітної плати в розмірі 1903,02 грн. визнає повністю. В питанні стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку покладається на розсуд суду та просить врахувати при цьому принципи розумності, справедливості та пропорційності, виходячи із фактично існуючої суми заборгованості. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., відповідач зазначає, що такі витрати мають бути співмірними зі складністю справи, виконаним адвокатом обсягом і часом надання послуг та ціною позову. Вважаючи витрати на правову допомогу значно завищеними та неспівмірними з сумою заборгованості з заробітної плати, відповідач просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн.

Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 10.06.2020 року по 05.05.2023 року перебував у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Капітальна», працюючи гірничим майстром з повним робочим днем у шахті. 05.05.2023 відповідно до наказу №90-к від 05.05.2023 був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 ч.1 КЗпП України, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.13,зв.).

Згідно довідки Державного підприємства «Мирноградвугілля» ВП «Шахта Капітальна» від 07.06.2023 розмір заборгованості перед позивачем на час його звільнення після відрахування необхідних податків і зборів складає 1903,02 грн. (а.с.5, зв.).

Як вбачається з скріншоту трекінгу «Укрпошти», письмову вимогу позивача про виплату належних йому при звільненні сум відповідач отримав 19.05.2023 (а.с.12). Станом на час звернення з позовом до суду заробітна плата позивачу не виплачена.

Згідно довідки роботодавця, середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 від 08.02.1995 року, складає 993,05 грн. (а.с.16, зв.).

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Якщо виникне спір про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Факт невиплати позивачу належних йому при звільненні сум в загальному розмірі 1903,02 грн. відповідачем не заперечується.

Так як на час постановлення судом рішення вказана сума позивачу не виплачена, вона має бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України.

Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку).

Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, зокрема довідки відповідача №229 від 05.06.2023, середньоденний заробіток позивача, розрахований згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, складає 993,05 грн. і позивачем не оспорюється (а.с.16,зв.).

Після звільнення з роботи позивач вперше звернувся до відповідача з вимогою про здійснення з ним остаточного розрахунку 16.05.2023, заява отримана відповідачем 19.05.2023(а.с.12).

Отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем заяви про проведення остаточного розрахунку, а саме з 20.05.2023 по день постановлення рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача. Період затримки розрахунку з 20.05.2023 по день постановлення судового рішення складає 82 робочих дні, а сума середнього заробітку - 81430,10 грн. (993,05 х 82).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій Велика Палата відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, тому ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, а з іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язку працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас, у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дій з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як встановлено судом, заборгованість з заробітної плати перед позивачем складає 1903,02 грн., а середній заробіток за прострочений період виплати заробітної плати - 81430,10, що більше аніж в 40 разів перевищує існуючу заборгованість і не є співмірним. Тому, виходячи з принципів розумності, справедливості і пропорційності, а також беручи до уваги короткий період затримки розрахунку до моменту звернення позивача до суду, суд вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку до розміру існуючої заборгованості, що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника і додержанням принципів справедливості, а також співмірності у трудових відносинах.

Приймаючи рішення по вимозі позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд виходить з такого.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Компенсація таких витрат здійснюється з дотриманням загальних правил відшкодування витрат на правничу допомогу, зокрема щодо надання одній із сторін права заявити клопотання про зменшення їх розміру, якщо вона вважає їх неспівмірними (частина п`ята статті 137 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, до позовної заяви позивачем додано Договір про надання правової (юридичної) допомоги №10/06/23 від 15.06.2023, розрахунок витрат на правову допомогу по договору правової допомоги №10/06/23 від 15.06.2023, акт наданих послуг по договору про надання правової допомоги №10/06/23, згідно яких сторони узгодили, що розмір гонорару адвоката складає 10000 грн. Згідно розрахунку послуг на правову допомогу №10/06/23 від 15.06.2023 погодинна оплата гонорару адвоката встановлюється у сумі 2500 грн. За цим розрахунком на ознайомлення адвоката з документами (згідно з матеріалами справи це: дві сторінки трудової книжки, лист на адресу позивача ОСОБА_1 з ВП «Шахта «Капітальна» на одному аркуші про направлення на його адресу за його запитом довідки про розрахунок середньоденного та середньомісячного заробітку та довідки про заборгованість з заробітної плати на одному аркуші, копія заяви ОСОБА_1 на адресу роботодавця про виплату йому заборгованості з заробітної плати та наказ про звільнення на одному аркуші) витрачено 30 хв., що в грошовому вимірі становить 1250 грн. На складання позовної заяви про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної сплати при звільненні згідно вказаного розрахунку адвокатом витрачено 120 хвилин, що становить 5000 грн., на формування та подання позову через систему «Електронний суд» адвокатом витрачено 60 хвилин, що в грошовому вимірі складає 2500 грн., представництво інтересів позивача у суді першої інстанції за поданим розрахунком складає 30 хвилин, а гонорар за це - 1250 грн. Загальна сума витрат на правову допомогу відповідно до вказаного розрахунку становить 10 000 грн.

Відповідач вважає зазначений розмір витрат на надання правової допомоги завищеним та неспівмірним зі складністю справи та тією сумою, яка заявлена до стягнення, з чим погоджується і суд.

Так, заява про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку адвокатом витрачено дві години, є типовою, справа нескладною, а наведений у розрахунку перелік послуг, їх обсяг, свідчать про те, що характер та обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. До того ж, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді, вартість якого в письмовому розрахунку визначено 1250 грн., адвокатом Молчановою Н.В. не здійснювалося.

Отже, встановивши, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. є завищеним і не відповідає критеріям реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру правничої допомоги до 3 000 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст.141 ЦПК України, суд, враховуючи вимоги ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 858,88 грн. (за вимогу про стягнення заборгованості з заробітної плати через підсистему «Електронний суд»), так як позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 вказаного Закону за звернення до суду з такою вимогою від сплати судового збору звільнений. Що стосується витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 20,07 грн.

Керуючись ст.ст.2,5,12,13,141,259,263-265,352,354,355,430 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля», , місце розташування: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, буд.1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованість з заробітної плати в розмірі 1903,02 грн. (одна тисяча дев`ятсот три) грн. 02 коп. без урахування суми податків та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1903 (одна тисяча дев`ятсот три) грн., 02 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (трьох тисяч) грн. та судовий збір в розмірі 20 (двадцять) грн. 07 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка