Справа № 175/1919/21
Провадження № 2/175/617/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві Бабко-Малій В.В.

розглянувши у судовому засіданні в смт. Слобожанське у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів.

24 травня 2021 року до суду надійшли матеріали вищезазначеної позовної заяви.

Того ж дня, згідно розподілу автоматизованої системи «Д-3» справу було розподілено до провадження судді Новік Л.М.

Згідно розпорядження керівника апарату суду Неклеси О.В. від 24.03.2023 року №35/23, матеріали цивільної справи були відправленні на повторний розподіл судових справ між суддями.

24 березня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів були розподіленні до провадження судді Бойко О.М.

Ухвалою суду від 24 березня 2023 року, суддею Бойко О.М. прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи.

Згідно позову ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу в розмірі 274 665,00 грн. та суму судових витрат, що складаються з судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено розписку, у простій письмовій формі. Згідно умов розписки ОСОБА_2 отримав 10 000,00 доларів США та зобов`язався за ці кошти виконати ряд будівельних робіт для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна сума майбутнього договору повинна була складати 65 000,00 доларів США. Як зазначає позивач саме від нього відповідач отримав вказані кошти.

Повноцінного договору будівельного підряду, яким чітко було визначено обсяг, зміст робіт, вартість цих робіт, строк їх виконання тощо, між сторонами так і не було укладено. Між позивачем та відповідачем існували інші правовідносини пов`язанні з наданням будівельних послуг пов`язаних з будівництвом житлового будинку, однак вони мали індивідуальний характер та сплачувались окремо.

02 квітня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було подано вимогу про повернення грошових коштів до відповідача ОСОБА_2 . До суду подано копії вимоги від 02 квітня 2021 року із підтвердженням відправлення поштою відповідачеві вимоги.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Московчук А.М. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтуванням відзиву є те, що відповідач вважає, що розписка оформлена неналежним чином. Зі змісту розписки не вбачається у кого саме отримував ОСОБА_2 вказану суму грошей. Так саме зі змісту розписки не вбачається перед ким у нього виникли певні зобов`язання. Всі зобов`язання із будівництва будинку ОСОБА_2 виконав.

Також, відповідач вважає, що позивач повинен довести той факт, що він за розпискою, надавав ОСОБА_2 певну суму грошей у борг.

В своїй позовній заяві позивач стверджує, що після передачі грошових коштів, між ним та відповідачем існували інші правовідносини пов`язанні з наданням будівельних послуг пов`язаних з будівництвом житлового будинку, однак вони мали індивідуальний характер сплачувались окремо. Відповідач мав виконати будівництво будинку.

Зі змісту позовної заяви, відповідачу не зрозуміло, чи описанні виконанні роботи відповідачем на замовлення позивача чи ні. Якщо роботи виконувалися, то як можна стверджувати, що певна сума грошей повинна бути повернута як аванс, за не виконані зобов`язання, та взагалі чи був це борг, а не гроші на виконання будівельних робіт.

Відповідач вважає, що ці обставини повинні бути враховані судом під час розгляду та вирішення справи.

В судовому засіданні, яке відбулось 03 жовтня 2023 року, відповідач визнав, що отримував кошти за розпискою від 27.02.2019 року від позивача, проте також зазначив, що він виконав певний обсяг робіт передбачений домовленостями між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо будівництва будинку на ту суму, яку отримав згідно розписки, а саме 10 000,00 доларів США. А тому, вважає, що позивач бажає необґрунтовано, без належних доказів, факту невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за домовленістю по будівництву будинку, також вважає необґрунтованою вимогу позивача про повернення грошових коштів.

У останнє судове засідання 29.11.2023 року сторони не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данильченко М.С. надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без участі позивача та його представника.

Відповідач та його представник у судове засідання 29.11.2023 року не з`явились. Клопотань щодо відсутності у судовому засіданні не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши учасників процесу у попередній судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2019 року ОСОБА_2 було укладено розписку, у простій письмовій формі, що підтверджується копією розписки (а.с. 5). Згідно умов розписки ОСОБА_2 отримав 10 000,00 доларів США в якості завдатку та зобов`язався за ці кошти виконати ряд будівельних робіт для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 5) Проте, особа на користь якої ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання по будівництву будинку та отримував кошти, текст розписки не містить.

В тексті розписки зазначається наступне (мовою оригіналу):

« Расписка 27.02.2019

… Я, ОСОБА_3 , взял сумму в размере 10 000$ (десять тысяч долларов) в качестве задатка у ….

На строительство дома по адресу АДРЕСА_1 .

Общая сума договора: 65 000$, остаток 55 000$.

Обязуюсь за эти деньги на участке 25х30 м по адресу:

Сурянская 33 построить дом для ….

Перечень работ: забор, ворота, калитка, фундамент, канализация, сливная яма, подвод воды, подвод электрики, стены, крыша, окна, входная дверь, гаражная дверь, утепление дома, фасад дома, разводка электрики по дому, отопление дома, теплые полы, стяжка, установка гипсокартона …

ОСОБА_2 проживаю АДРЕСА_2 , номер паспорта …, видан … та підпис … ».

02 квітня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було подано вимогу про повернення грошових коштів до відповідача ОСОБА_2 . До суду подано копії вимоги від 02 квітня 2021 року із підтвердженням відправлення поштою відповідачеві вимоги. (а.с. 10)

Враховуючи той факт, що цивільний спір стосується не звичайного договору позики грошових коштів, а фактично, із тексту розписки та із пояснень сторін текстом розписки фактично вважається для сторін попереднім договором будівельного підряду, а тому слід виходити від фактичних даних та доказів наданих сторонами щодо виконання або невиконання умов умовного попереднього договору будівельного підряду.

Згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Згідно зі статтею 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Стаття 875 ЦК України передбачає, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Отже, при виконанні певних робіт сторони повинні повідомляти один одного про стан виконання робіт, та сторона замовника має можливість робити зауваження стороні виконавця підряду.

У вимозі позивача від 02 квітня 2021 року щодо повернення коштів зазначалось, що умови домовленостей виконуються неналежним чином, проте не надає жодних обґрунтувань щодо цього. Яким саме чином відповідач порушував домовленості щодо виконання своїх обов`язків щодо виконання робіт по будівництву та облаштуванню домоволодіння.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що він дійсно отримував кошти та виконував роботи по будівництву будинку, а також купував будівельні матеріали за ці кошти, проте також не надав належного підтвердження цих фактів.

Як вбачається з ч.4 ст. 853 ЦК України, що у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, відсутність повноцінного договору будівельного підряду між сторонами не позбавляло права будь-якої із сторін здійснити проведення будівельної експертизи, для визначення повного обсягу здійснених робіт на підтвердження позицій сторін у цій цивільній справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Позивачем не було надано до суду підтверджень або будь-яких доказів та посилань на докази щодо умов та вимог по виконанню будівельних робіт, які повинен був виконати відповідач, а також підтверджень, що відповідач не виконував вимог та умов домовленостей.

Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що цивільна справа скоріше повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Така позиція також узгоджується із Постановлю Верховного Суду по справі №501/3560/19 від 27.09.2023 року.

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Проте вимога прийняття кредитором виконання зобов`язання може порушувати права боржника, оскільки кредитор може спеціально не примати виконання. З огляду на матеріали зазначеної цивільної справи не зазначено яким саме чином відповідачем не були виконанні умови домовленостей з позивачем, а відсутність повноцінного договору будівельного підряду лише більше ускладнює встановлення реальних відносин та обставин між сторонами.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 606/2445/14-ц.

Щодо стверджень позивача, що ці кошти мають вважатись отриманими у борг відповідачем, а тому позивач має право вимагати повернення переданих грошових коштів від відповідача в повному обсязі, суд вважає зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та було підтверджено сторонами, під час судового розгляду, ці кошти ОСОБА_1 були наданні ОСОБА_2 як кошти на виконання робіт з будівництва будинку, а не у борг для повернення у майбутньому.

ОСОБА_2 повинен був виконати та частково виконав будівництво будівлі ОСОБА_1 , зокрема, здійснив зведення фундаменту, каркасу будинку, встановлення даху будинку, проведення комунікацій, побудував огорожу та ворота. Зазначені обставини підтверджено сторонами у судовому засіданні.

Тобто, ОСОБА_1 надавав, а ОСОБА_2 отримував кошти для виконання зобов`язання з будівлі будинку, а не в особистий борг з обов`язком повернути їх ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тому, оскільки ці кошти не були наданні відповідачеві, в порядку договору-позики, а як кошти на виконання робіт та закупівлі будівельних матеріалів, тому, у відповідності до ЦК України, ці кошти не підлягають поверненню позивачеві.

Як встановлено судом, зобов`язання фактично почалось виконуватись і певні роботи з проведення будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 відбувались, а виконання домовленостей були виконанні в частині отриманих відповідачем коштів у сумі 10 000,00 доларів США.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та посилання на докази, заслухавши сторін по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення у повному обсязі через їх недоведеність та невірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Керуючись ст.ст. 11, 204, 509, 527, 570, 610, 625, 626, 628, 629, 837, 853, 857, 875 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 43, 49, 76, 80-82, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко