Справа № 505/2899/19
Провадження № 2/505/269/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Івінського О.О.

секретаря судового засідання - Черчел Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Подільська міська рада в особі: Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності Виконавчого комітету Подільської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 10 вересня 2019 року звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Подільська міська рада в особі: Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що позивачка є власником частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина даного житлового будинку належала брату ОСОБА_3 06 липня 2006 року за життя батьків в будинку була зареєстрована співмешканка брата ОСОБА_2 . В шлюбі вони не перебували та дітей у них не були. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після смерті брата, в червні 2018 року відповідачка виїхала з будинку, проте офіційно місце реєстрації не змінила. Після смерті брата позивачка прийняла спадщину та набула право власності ще на частину будинку, тобто є одноосібним власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Так як, ОСОБА_2 відсутня в будинку вже понад один рік. Її реєстрація створює позивачці певні незручності. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка в судове засідання не з`явився, надала заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, та просила їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про судове засідання була повідомлена належним чином, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачки суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, виклик відповідачки було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Дослідивши письмові докази справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2014 (справа 505/488/14-ц) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.18.2019 виданого Приморською державною нотаріальною конторою.

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в даному житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 06.07.2006.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Конституцією України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47).

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Пункт 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18.02.1999).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява «19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №761/20452/17, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Вирішуючи даний спір, судом досліджено наявні у справі докази і надано їм оцінку, встановлено дійсні обставини справи та надано їм оцінку на предмет співмірності втручання у право на житло, гарантоване статтею 8 Конвенції, враховуючи принцип верховенства права та справедливості.

Суд звертає увагу, що позивачка не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу позовних вимог, а саме належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання відповідачки за вказаною адресою до суду не надала, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України.

Такі обставини, як відсутність доказів того, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає протягом останнього року, так як позивачка звертаючись до суду з позовною заявою належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання відповідачки не надала.

Втрата права користування житловим приміщенням будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи, а також необхідність та пропорційність такого заходу, позивачкою не доведено.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку із недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Згідно ст. 141 ч. 1 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору стягненню з відповідачки не підлягають.

На підставі статей 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Подільська міська рада в особі: Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності Виконавчого комітету Подільської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 19 вересня 2023 року.