ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» вересня 2023 року

м. Харків

справа № 646/2154/18

провадження № 22ц/818/1523/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представниця відповідачки ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року в складі судді Янцовської Т.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариси Вячеславівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 визнати недійсним.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції на етапі підготовчого провадження. Також просила встановити, що норма пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суперечить статтям 1, 3, 6, 8 частини 2 статті 19, статтям 22, 27 Конституції України та звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності зазначеної норми пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали порушив норми процесуального права, не звернув увагу на те, що з 04 березня 2022 року по 26 березня 2023 року вона евакуювалася за межі України через війну, не маючи зв`язків з батьківщиною, тому твердження суду першої інстанції про належне її повідомлення про підготовче засідання є надуманим. Зазначила, що судом першої інстанції вказано в оскаржуваній ухвалі про те, що перед засіданням 06 червня 2023 року вона подала заяву щодо своєї хвороби, але, не надала цьому доказів. Однак, суд не врахував, що офіційні медичні документи про хворобу та лікування за встановленими правилами медичні установи оформлюють після закінчення лікування. Таким чином, суд бездоказово піддав сумніву достовірність її заяви щодо хвороби та лікування, вказуючи на неповажність причини її відсутності у засіданні 06 червня 2023 року. Вказала, що вона зверталась до суду щодо відкладення розгляду її справи до закінчення воєнного стану. При цьому неодноразово суд зачиняли під час повітряних тривог, через що вона була змушена йти додому. Посилалася на те, що вона заявляла судді відвід, який не було розглянуто належним чином, що додатково свідчить про підстави скасування оскаржуваної ухвали.

09 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представниці відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана ухвала є законною, а доводи апеляційної скарги надумані. Вказала, що позивачка неодноразово, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася. Судове рішення ухвалено з додержанням вимог норм права.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилася. 12 вересня 2023 року від неї надійшла телефонограма № 42/2023, в якій вона просила відкласти розгляд справи через хворобу та без її участі справу не розглядати. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надала будь яких доказів своєї хвороби та не посилалася в телефонограмі на те, що надасть їх в наступному судовому засіданні, враховуючи думку інших учасникв справи, які з`явилися до суду та заперечували проти відкладення розгляду справи, а також те, що питання має процесуальний характер, прохання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи залишено без задоволення.

В суді апеляційної інстанції учасники справи, які з`явилися до судового засідання, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримали доводи відзиву та пояснили, що справа знаходилася на розгляді в суді першої інстанції з 2018 року. ОСОБА_1 , як позивачка в цій справі, зловживала своїми правами. Весь тривалий час розгляду справи в суді першої інстанції без поважних причин не з`являлася в судові засідання, чим порушувала їх права, як відповідачів. Будь яких доказів своєї неявки в судові засідання ОСОБА_1 не надавала. Просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлена позивачка повторно не з`явилася в судове засідання, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, у зв`язку з чим наявні підстави для залишення позову без розгляду.

Як вбачається матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції з квітня 2018 року перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 визнати недійсним.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18 травня 2018 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 07 березня 2023 року.

У квітні 2023 року суду першої інстанції стало відомо про те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28-29 том 2).

У даній справі судові засідання призначалися неодноразово, зокрема на 27 квітня 2023 року та 06 червня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була обізнана про дату, час і місце судових засідань, призначених на 27 квітня 2023 року та 06 червня 2023 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.26,35 том 2).

Отже, позивачці було відомо про два останні судові засідання, однак до суду вона не з`явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала.

Проте, 06 червня 2023 року ОСОБА_1 просила суд перенести судове засідання у зв`язку з хворобою, про що свідчить відповідна телефонограма (а.с.37 том 2).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 листопада 2022 року у справі № 905/458/21 зазначено, що нормами процесуального права передбачено право учасника справи: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання. Його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Разом з цим, у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.

Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

Положення статті 223 ЦПК України вказують на необхідність врахування судом поважності/неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.

У разі першої неявки позивача в судове засідання та при умові, що суд визнав поважними повідомлені позивачем суду причини неявки в судове засідання, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Таким чином, положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 07 березня 2023 року.

У даній справі судові засідання призначалися неодноразово, зокрема на 27 квітня 2023 року та 06 червня 2023 року.

06 червня 2023 року ОСОБА_1 просила суд перенести судове засідання у зв`язку з хворобою, про що свідчить складена телефонограма.

Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути також й поважними. Тож, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати такий позов без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain» (заява № 11681/85) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України поняття «може», «має право», «за власною ініціативою» та інші подібні за змістом законодавець не застосовує. Отже, процесуальним законом не передбачено можливість інших варіантів дій суду, окрім залишення позову без розгляду. З огляду на зазначене повноваження суду залишити позов без розгляду не є дискреційним, а відноситься до імперативних.

Отже, відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд зобов`язаний залишити позов без розгляду.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання своїми процесуальними правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається першорядно на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Верховний Суд у постановах від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20), від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13 (провадження№ 61-36375св18), від 7 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц (провадження № 61-4801св20), від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18 (провадження № 61-3617св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21) зазначив, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як потребою забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме позивач має продемонструвати свій інтерес у якнайшвидшому розгляді справи, а отже, зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позов без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті. Тож зазначена правова норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами, щоб не допустити зволікання з розглядом справи.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання, призначене на 06 червня 2023 року, і від неї не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Телефонограма від 06 червня 2023 року ОСОБА_1 про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою додатково свідчить про обізнаність позивачки про судовий розгляд справи, призначений на 06 червня 2023 року.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в аналогічних правовідносинах у постановах від 26 квітня 2022 року у справі № 500/3079/18 (провадження № 61-1034св22), від 19 жовтня 2022 року у справі № 500/3087/18 (провадження № 61-1014св22), від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 22 березня 2023 року у справі № 755/21179/21 (провадження № 61-12710св22).

Суд першої інстанції встановивши, що позивачка була повідомлена належним чином про судові засідання, які були призначені на 27 квітня 2023 року та 06 червня 2023 року, двічі у судові засідання не з`явилася, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала, та, визнавши відсутність поважних обставин для відкладення розгляду справи, зробив правильний висновок про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України.

При цьому слід ураховувати, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що право учасників справи подавати заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями на території України, не заслуговують на увагу, оскільки між воєнними діями (бойовими діями) у державі та неявкою в судове засідання має бути причинний зв`язок, підтверджений належними доказами (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 755/21179/21 (провадження № 61-12710св22).

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що судом першої інстанції вказано в оскаржуваній ухвалі про те, що перед засіданням 06 червня 2023 року вона подала заяву щодо своєї хвороби, але не надала цьому доказів, а суд не врахував, що офіційні медичні документи про хворобу та лікування за встановленими правилами медичні установи оформлюють після закінчення лікування, таким чином, суд бездоказово піддав сумніву достовірність її заяви щодо хвороби та лікування, вказуючи на неповажність причини її відсутності у засіданні 06 червня 2023 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позов без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті. Крім того, ОСОБА_1 ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надала належних доказів щодо цього.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона заявляла судді відвід, який не було розглянуто належним чином, що додатково свідчить про підстави скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодного відводу головуючому судді у даній справі.

Клопотання ОСОБА_1 щодо встановлення, що норма пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суперечить статтям 1, 3, 6, 8 частини 2 статті 19, статтям 22, 27 Конституції України та звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності зазначеної норми пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність оскаржуваного судового рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. При цьому відсутні підстави для висновку про неоднозначність застосування судом першої інстанції в цій справі статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 27 Конституції України, так як висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду щодо застосування згаданих норм права у подібних правовідносинах.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.