Справа № 595/1050/23
Провадження № 2/595/243/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 м. Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Шпуняр О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Рекуш О.Р., звернулася в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком, який знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2023 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2023. ОСОБА_2 є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , яка є колишньою власницею даного житлового будинку. Вказує, що ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично не проживає там близько 10-ти років, що підтверджується актом опитування свідків від 09.06.2023. Так, 09.06.2023 вона звернулася до Бучацької міської ради із заявою про зняття із реєстрації відповідача з її житлового будинку, однак їй було відмовлено в задоволенні такої заяви з посиланням на вимоги ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови КМУ №1487 від 13.10.2022, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відтак, оскільки відповідач відсутній за місцем свого проживання близько 10-ти років без поважних причин, згідно з вимогами ст.405 Цивільного кодексу України, він втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 . За наведених обставин, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Рекуш О.Р., в судове засідання не прибули. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 в зал судового засідання не прибув повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відзиву від його імені на адресу суду не надходило.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу серії НСК №696944, зареєстрований в реєстрі за №1046, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б. 05 червня 2023 року.

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав №334561191, сформованого 05 червня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0480, площею 0,1391 га, на праві власності належить ОСОБА_1 ; дата держанвої реєстрації: 05 червня 2023 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67880020 від 05.06.2023; документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 1046, виданий 05.06.2023, видавник: приватний нотаріус Одіжинська Л.Б.

У житловому будинку за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (заявник) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (не родич), що вбачається з довідки про склад сім`ї та проживання №20, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області 05 червня 2023 року.

Згідно акту опитування свідків від 09 червня 2023 року, сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засвідчили, що за адресою по АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , однак такий не проживає у вказаному будинку з 2013 року і по даний час.

Тобто, на той момент, як позивач ОСОБА_1 стала єдиним власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не був членом її сім`ї, з нею не проживав та не вів спільного господарства.

ОСОБА_1 зверталася до Бучацької міської ради із заявою власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) 09 червня 2023 року, в якій просила зняти з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , однак їй було в цьому відмовлено на підставі ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», постанови №1487 від 13.10.2022.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Так, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме подружжя їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В свою чергу, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 та у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі 695/2427/16ц, які містять висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення

Таким чином, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391, 405, 406 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення ст.ст. 383, 391, 406 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не є і не був членом сім`ї позивача ОСОБА_1 з нею не проживав та не вів спільного господарства, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, адже за встановлених фактичних обставин справи право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна - позивача у справі на підставі положень ст.ст. 383, 391, 406 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 750/9228/17.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Бучацького районного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: І. І. Тхорик