Справа № 350/1177/22
Провадження № 22-ц/4808/479/23
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Мальцева Є. Є.,

секретар Возняк В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича на рішення Рожнятівського районного суду від 02 лютого 2023 року в складі судді Пулика М. В., ухвалене в селищі Рожнятові Івано-Франківської області, повний текст якого складено 08 лютого 2023 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 12 серпня 2005 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні та вихованні. Зазначала, що спільне життя не склалось, вони не підтримують сімейних стосунків, мають різні погляди на сімейне життя та життєві проблеми. У них відсутні нормальні сімейні стосунки, взаємоповага один до одного, подальше життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та дітей.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 просила розірвати укладений між сторонами шлюб та залишити неповнолітніх дітей проживати разом з нею.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 27 грудня 2022 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено орган опіки і піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 02 лютого 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 серпня 2005 року у Сваричівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом №29.

Неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 1 992, 40 грн. судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі склалися стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька та матерів щодо дітей та враховуючи, що сини проживають із позивачкою, суд вважав за доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей із матір`ю.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва І. Д., посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині залишення дітей проживати з матір`ю скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи місця проживання сина ОСОБА_8 з матір`ю суд першої інстанції не врахував, що на час розгляду справи йому виповнилося сімнадцять років і він має право самостійно визначати, з ким із батьків він бажає проживати.

Також вказує, що суд безпідставно відхилив висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність визначити місце проживання обох неповнолітніх дітей з батьком. Орган опіки та піклування з об`єктивних причин не міг обстежити умови проживання позивачки за межами України. При цьому, сама позивачка не надала будь-яких відомостей щодо її умов проживання за межами України, наявності там житла чи гарантованих житлових прав.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що молодший син ОСОБА_4 , якому виповнилось десять років, постійно проживає з батьком, відвідує школу по місцю свого проживання та має тривалі уставлені відносини з друзями та однолітками. Проживання малолітньої дитини за межами України створять додаткові труднощі пов`язані з розривом відносин з рідними та близькими людьми, зміною установленого середовища, обмеженими можливостями у спілкуванні з друзями та однолітками. А також унеможливить участь батька у вихованні дитини та побаченнях з дитиною.

Крім того, у порушення вимог частини 2 статті 171 СК України суд не забезпечив урахування думки дітей щодо місця їх проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що враховуючи обставини фактичного проживання сина ОСОБА_7 з батьком, навчання дитини по місцю свого проживання і сформоване коло відносин з друзями та однолітками, а також небажання сина виїжджати з нею за межі України не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги в частині залишення неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з батьком.

20 квітня 2023 року ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку подала відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відзив на апеляційну скаргу подано після закінчення встановленого судом строку на його подання без клопотання про продовження цього строку, відзив необхідно залишити без розгляду.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Позивачка в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Тиніва І. Д., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 12 серпня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Сваричівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 29 (а.с.4).

Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9).

Згідно з довідкою Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області від 26 вересня 2022 року № 1247 неповнолітні діти проживають разом з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним комісією Рожнятівської селищної ради 09 листопада 2022 року, неповнолітні діти подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Мати дітей ОСОБА_12 , тривалий час перебуває на заробітках в Республіці Польща, утриманням, вихованням та розвитком дітей займається батько (а.с. 24).

За змістом висновку комісії з питань захисту прав дитини, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради № 03 від 17 січня 2023 року, орган опіки та піклування на підставі встановлених обставин вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 33-35).

Звертаючись до суду із позовом, позивачка, крім вимоги про розірвання шлюбу, судове рішення про задоволення якої відповідачем не оскаржується, просила залишити неповнолітніх дітей проживати разом із нею з огляду на відсутність між сторонами спору щодо місця їх проживання.

Залишаючи неповнолітніх дітей проживати з матір`ю суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою у Республіці Польща, відповідач не довів про доцільність залишення неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом з ним.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що в ході розгляду справи відповідач заперечував проти залишення дітей проживати разом із позивачкою, що свідчить про наявність між сторонами спору про визначення їх місця проживання в розумінні положень статті 161 СК України.

Разом із тим, сторони із позовними вимогами про визначення місця проживання дітей з одним із батьків до суду не зверталися.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин суд першої інстанції, помилково ототожнив питання про залишення неповнолітніх дітей проживати з матір`ю із позовною вимогою про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та передчасно визначив місце проживання дітей із позивачкою.

При цьому, сторони не позбавленні права після розірвання шлюбу звернутись до суду із відповідним позовом про визначення місця проживання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи сину сторін - ОСОБА_3 виповнилося сімнадцять років, а тому він відповідно до частини третьої статті 160 СК України вже сам визначає своє місце проживання.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимоги про залишення неповнолітніх дітей проживати із матір`ю.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича - задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 02 лютого 2023 року в частині залишення неповнолітніх дітей проживати з матір`ю - скасувати.

В задоволенні вимоги ОСОБА_5 про залишення неповнолітніх дітей проживати із матір`ю - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 травня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева