Житомирський апеляційний суд
Справа №285/774/23 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А.В.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/774/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям будинку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Семенька Василя Михайловича,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь: майнову шкоду, завдану залиттям його частини будинку, в сумі 12 620 грн, а у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що він є власником 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок поділений на дві частини з окремими вхідними дверима для двох господарів. Об`єднує дві частини будинку суміжна стіна та спільний дах, в якому розміщуються димарі. 05 жовтня 2022 року через отвір даху, в якому знаходиться димар відповідача, відбулося залиття його частини будинку, у зв`язку з чим йому заподіяні матеріальні збитки, що підтверджується актом перевірки (обстеження) житлових умов заявника від 16 листопада 2022 року та зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва від 04 грудня 2022 року. Майнова шкода йому заподіяна з вини відповідача. У зв`язку з затопленням його частини будинку, йому також завдана моральна шкода, як власнику, через пошкодження його майна, яка проявилася у переживаннях, порушенні його звичного способу життя, що завдало душевних страждань з огляду на незручності проживання в пошкодженій частині будинку, потребу здійснення ремонту та залучення коштів для відновлення стану його частини будинку, внаслідок чого він відчував емоційну напругу, нервовість, переживання, що фактично погіршувало стан його здоров`я. У добровільному порядку відшкодувати шкоду відповідач відмовляється.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Семенька В.М. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що наданий відповідачем акт перевірки (обстеження) житлових умов від 07 лютого 2023 року не відповідає вимогам законодавства з огляду на відсутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони (батьків позивача, які є пенсіонерами та постійно проживають у будинку) та представника організації, яка є виконавцем послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а тому не може визнаватися допустимим доказом у справі. Наполягає на тому, що перед складенням акта від 07 лютого 2023 року відповідач зробила ремонт, щоб уникнути відповідальності, оскільки його батько через суміжну стіну чув звуки брязкання, що доведено показаннями свідка. Крім того, батько позивача запінив димар монтажною піною, бо не міг допустити повторного залиття, що підтверджено фото. Суд також не прийняв до уваги, що перед затопленням йшли постійні дощі, що підтверджено роздруківкою погоди у м. Звягелі із сайту sinoptik.ua з 01 по 04 жовтня 2022 року. Також наголошено на тому, що частина будинку позивача належно утримується, кімнати провітрюються, наявні продухи, що підтверджено довідкою. На переконання скаржника, залиття водою відбулося з димаря, який знаходиться на половині будинку, яка належить відповідачу. При розгляді спору суд першої інстанції не врахував правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2020 року в справі №201/658/16-ц про те, що акт є первинним документом, який засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. Окрім того, у постанові Верховний Суд відхилив посилання відповідача на те, що акти, в яких зафіксовані причини та наслідки залиття, складені не у день залиття, без його участі та не відповідають формі акта про залиття, яка передбачена Правилами №76, тому не є належними та допустимими доказами. Презумпція вини заподіювача шкоди не спростована.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Посилається на те, що представлений позивачем акт перевірки житлових умов, як доказ залиття, не відповідає додатку №4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Комісія, що склала вказаний акт, встановила лише місце, з якого відбулося залиття, але не встановила особу, винну в цьому залитті. Враховуючи, що горище будинку не належить конкретно якомусь одному співвласнику, а є об`єктом спільної часткової власності, стверджувати, що вказане залиття відбулося саме з її вини є абсолютно недоречним, оскільки жодних підтверджуючих обставин та конкретних доказів з цього приводу позивачем суду надано не було.

У судовому засіданні, яке проведено у режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Семенько В.М. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Купець Б.Л. просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У частині другій цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Із огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладений обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша ст.1167 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина п`ята ст.81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста ст.81 ЦПК України). За положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що згідно з договором дарування від 25 жовтня 1993 року позивач ОСОБА_1 набув право власності на 2/3 ід.ч. житлового будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2022 року після смерті чоловіка набула право власності на 1/3 ід.ч. цього житлового будинку (а.с.8,51).

Із акта перевірки (виїзного обстеження) житлових умов від 16 листопада 2022 року, який складений за участю представника позивача ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 (головним спеціалістом управління житлово-комунального господарства та екології Новоград-Волинської міської ради), Савчуком О.М. (заступником директора КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськжитлосервіс»), ОСОБА_5 (інспектором інспекції благоустрою міста управління житлово-комунального господарства та екології Новоград-Волинської міської ради), Фафулою Ж.А. (інспектором інспекції благоустрою міста управління житлово-комунального господарства та екології Новоград-Волинської міської ради), убачається, що житловий будинок поділений на дві частини з окремими вхідними дверима для двох господарів. Об`єднує дві частини житлового будинку суміжна стіна та спільний дах, в якому розміщуються димарі. 05 жовтня 2022 року в частині житлового будинку АДРЕСА_2 , відбулося залиття 2/3 частини будинку сусідами, які проживають через суміжну стіну будинку. На момент перевірки (обстеження) будинку візуально спостерігається, що в житловій кімнаті, яка має суміжну стіну із іншою частиною будинку, від стелі до підлоги стіна вкрита пліснявою, видно великі жовті плями, ймовірно після залиття водою. На стелі пліснява у двох верхніх кутах кімнати. Зі слів ОСОБА_3 зазначено, що затоплення його частини житлового будинку відбувається через отвір в даху, де встановлений димар сусіда, а саме: у ті дні, коли йдуть сильні опади. Висновок: житлова кімната в частині житлового будинку АДРЕСА_1 , була залита з горища житлового будинку (а.с.14).

07 лютого 2023 року за участі відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 (головним спеціалістом управління житлово-комунального господарства та екології Звягельської міської ради), Балтаєвим А.В (старшим інспектором інспекції благоустрою міста управління житлово-комунального господарства та екології Звягельської міської ради), Романчуком А.С. (головним спеціалістом відділу благоустрою та екології управління житлово-комунального господарства та екології Звягельської міської ради) складний акт перевірки (виїзного обстеження) житлових умов, яким встановлено, що в житловій кімнаті 1/3 частини будинку, яка має суміжну стіну з іншою частиною житлового будинку, від стелі до підлоги стіна чиста без плісняви; у кімнатах відчутно прохолодний температурний режим; у будинку зроблені продухи для вентиляції повітря, що забезпечують фільтрацію і приплив свіжого повітря в житлове приміщення. Зі слів ОСОБА_2 зазначено, що у її 1/3 частині житлового будинку наразі ніхто не проживає, опалення приміщення не відбувається. Жодних ознак підтоплення житлового приміщення атмосферними дощовими водами через отвір в даху, де встановлений димар, не відбувається, в тому числі, коли йдуть сильні опади. Висновок: приміщення утримується у задовільному стані, стіни у приміщенні чисті, сліди вологи на стінах відсутні, кімнати мають провітрювання, пліснява відсутня (а.с.49).

Отже, у акті від 16 листопада 2022 року констатовано, що житлова кімната в частині будинку позивача залита з горища житлового будинку та зі слів представника позивача зазначено у акті, що затоплення частини житлового будинку позивача відбувається через отвір в даху, де встановлений димар відповідача, у ті дні, коли йдуть сильні опади.

Проте, у акті про залиття має бути чітко встановлена причина залиття, що перебачено п.2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76 (додаток №4).

У акті же від 16 листопада 2022 року зафіксовані лише наслідки з припущеннями потрапляння води та констатовано зі слів лише представника позивача причини потрапляння води, оскільки горище житлового будинку не обстежувалося, слова представника позивача не перевірялися, а тому причина залиття фактично не встановлена. Доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не встановлено протиправність дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між її поведінкою та шкодою. Отже, презумпція вини ОСОБА_2 спростована.

Окрім того, у акті від 16 листопада 2022 року не конкретизовані обсяги плісняви, жовтих плям на стіні та стелі, що ставить під сумнів доведення позивачем майнової шкоди та її розміру, що є обов`язком останнього.

Сама по собі роздруківка погоди у м. Звягелі із сайту sinoptik.ua з 01 по 04 жовтня 2022 року не є достатньою підставою для задоволення позову, оскільки беззаперечними доказами причина залиття не встановлена.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 19 лютого 2020 року в справі №369/8038/17, також не змінюють висновків суду першої інстанції, приймаючи до уваги, що у тій справі позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Решта доводів апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовує та з огляду вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребує.

Колегія суддів апеляційного суду залишає рішення суду першої інстанції без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України. Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Семенька Василя Михайловича, залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 вересня 2023 року.