Справа № 459/1886/22
Провадження № 2/459/294/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування

У С Т А Н О В И В:

26.07.2022 представник позивачів Ільків М. М. звернувся до суду з позовом в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, де просив стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан»» страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі по 24 000,00 гривень на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 728 (дві тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 77 копійок, три відсотки річних у розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) гривні 33 копійки, інфляційні втрати у розмірі 3 378 (гри тисячі триста сімдесят вісім) гривень 86 копійок, а всього разом 6 371 (шість тисяч триста сімдесят одна) гривня 96 копійок на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; а також просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, страхове відшкодування (на утримання у зв`язку із втратою годувальника) у розмірі 188 000 (сто вісімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, а всього разом - 212 000 (двісті дванадцять тисяч) гривень 00 коп та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 24 104 (двадцять чотири тисячі сто чотири) гривні 11 копійок, три відсотки річних у розмірі 2 334 (дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 90 копійок, інфляційні втрати у розмірі 29 846 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 57 копійок, а всього разом 56 285 (п`ятдесят шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 58 копійок; а також стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь кожного з позивачів понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 21.10.2021 мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі-ДТП), під час якої водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Жовква-Ковель Р-15» в смт. Гірник Червоноградського району Львівської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За фактом вказаної ДТП 21.10.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000879 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «СК Гардіан» згідно полісу №20397941. 10.12.2021 на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страховок відшкодування на користь матері загиблого - ОСОБА_1 , сина загиблого - ОСОБА_2 , та дружини загиблого - ОСОБА_3 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 260 000,00 грн., з яких: 72 000,00 грн. (по 24 000,00 грн. для кожного позивача) - моральна шкода; 216 000,00 грн. - відшкодування на утримання дружини у зв`язку із втратою годувальника. Листом від 07.06.2022 ТЗДВ «СК Гардіан» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання СК відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП. З рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачі незгідні, вважають його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, а цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ВАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Таким чином, позивачі вважають рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Тому позивачі вважають, що посилання на п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV» (надалі Закон №1961-IV) не може застосовуватись, адже кримінальне провадження № 0000879 на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, а не розглядається відповідним судом. Відтак, позивачі вважають, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 10.03.2022 по 21.07.2022. Тому посилаючись на постанову Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 зробили розрахунок пені та інших штрафних санкцій. Відтак, представник позивачів просив позов задовольнити.

Ухвалою від 27.07.2022 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

18.08.2022 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, у якому останній просив стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан»» на їх користь страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі по 24 000,00 гривень кожному позивачу; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 страхове відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 188 000, 00 грн.; окрім того, просив стягнути з відповідача за період з 10.03.2022 по 15.09.2022 пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4569,86 грн., три відсотки річних у розмірі 374,79 грн.; інфляційні втрати у розмірі 3570, 51 коп., а всього разом 8 515, 16 грн. на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; а також просив стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 40 367, 12 грн., три відсотки річних у розмірі 3 310 , 68 грн.; інфляційні втрати у розмір 31 539, 49 грн., а всього разом 75 217, 29 грн. та стягнути на користь кожного з позивачів по 6 500, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вищевказана заява була прийнята до розгляду ухвалою від 15.09.2022.

04.10.2022 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де останній не погодився з заявленими позивачами вимогами. Представник відповідача вважає, що позов поданий передчасно та на момент його подання між сторонами відсутній спір. Посилаючись на аб.5 п.36.2 статті 36 Закону №1961-ІV зазначає, що строк на прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування не настав, оскільки особою, яка має право на страхове відшкодування заява про здійснення такого відшкодування та інші документи, які долучаються до неї на виконання пп. «е», п. 35.2 статті 35 Закону №1961-ІV були подані з порушенням строку, встановленого цим законом. Щодо такої підстави для звернення з позовом як порушення строків на прийняття рішення по заяві про страхове відшкодування, відповідач зазначив, що кримінальне провадження, в рамках якого встановлюються обставини ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_7 розглядається в судовому порядку в кримінальній справі №461/3949/22. Таким чином відповідач вважає, що строк прийняття страховою компанією рішення про здійснення страхового відшкодування не настав на підставі абзацу 4 п. 36.2 ст.36 Закону №1961 -ІV. Також представник вважає, що позивачами невірно зазначено, що відповідач прийняв рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку, оскільки відповідач лише зазначив що ним «буде прийняте рішення про виплату/відмову у виплаті після отримання всіх необхідних документів у строки та в порядку, визначеному Законом №1961 - ІV». Окрім того представник відповідача вказує на те, що позовна заява не містить належних доказів, які свідчать про відсутність інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування. Зазначає, що Закон №1961 - ІV встановлює граничний розмір страхового відшкодування, який має бути розподілений серед усіх дітей, батьків (інших) рівними частинами, тому задоволення вимог позивача без встановлення повного переліку осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, призведе до порушення прав таких осіб. Окрім того, представник відповідача не погоджується з сумою витрат на правничу допомогу, вважає таку суму завищеною, а також вказує на відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували витрати на правову допомогу. Просив у задоволенні позову відмовити.

Окрім цього, 04.10.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. В обґрунтування такого клопотання представник посилався на те, що з приводу ДТП, яка мала місце 21.10.2021 розглядається кримінальна справа №461/3949/22. Представник відповідача вважає, що оскільки дану справу не розглянуто - неможливо встановити факт наявності або відсутності умислу у діях як водія, так і загиблого та інші обставини, які мають критичне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду даної цивільної справи. Представник відповідача вказує на те, що зупинення провадження у справі обумовлене зокрема і питанням чи пред`явлені позивачами цивільні позови у кримінальному провадженні. Представник відповідача переконаний, що відсутність рішення суду у кримінальній справі відносно цієї ДТП об`єктивно унеможливлює розгляд даної цивільної справи. Тому просив клопотання задовольнити.

26.10.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла ще одна заява про збільшення позовних вимог, де останній просив прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан»» на їх користь страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі по 24 000,00 гривень кожному позивачу; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 страхове відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 188 00, 00 гривень; також просив стягнути з відповідача (за період з 10.03.2022 до 17.11.2022) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 641,10 грн., три відсотки річних у розмірі 499,07 грн.; інфляційні втрати у розмірі 4 403, 39 коп., а всього разом 11543,56 грн. на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 58 663, 01 грн., три відсотки річних у розмірі 4 408 , 44 грн.; інфляційні втрати у розмір 38 896, 58 грн., а всього разом 101 968, 03 грн.; стягнути на користь кожного з позивачів по 6 500, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Також 04.11.2022 від представника позивачів надійшло заперечення щодо клопотання про зупинення провадження у справі, де останній, посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №752/9802/17 зазначає, що підставою для зупинення провадження у справі не може бути лише існування іншої справи на розгляді у суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. Суть спірних правовідносин у даній справі полягає у вирішенні питання щодо стягнення із страхової компанії, тобто страховика ТДВ «СК «Гардіан» моральної шкоди та матеріальних збитків, заподіяних смертю потерпілого. Також представник позивачів посилається на те, що положення ст. 35 Закону №1961 - ІV не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. На підставі цього відсутність вироку суду у кримінальному провадженні №0000879 не є підставою для зупинення даної цивільної справи про стягнення страхового відшкодування. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Того ж дня від представника позивачів надійшли наступні письмові пояснення по суті спору. Представник позивача зазначив, що сторона позивачів не погоджується з рішенням відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Вказав, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Зазначає, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Висловився на підтримання своїх доводів щодо перебування на утриманні у загиблого ОСОБА_7 позивачки ОСОБА_3 , вказав на наявність у матеріалах справи доказів, які свідчать про відсутність інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування, щодо витрат на надання правничої допомоги, підтримав доводи, викладені у позові та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 17.11.2022 було прийнято до розгляду заяву представника позивачів про збільшення розміру позовних вимог та закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 23.11.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

08.02.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання, де останній просив закрити провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Своє клопотання останній обґрунтував тим, що сторони були обізнані про кримінальне провадження №0000879 від 21.10.2021 та його розгляд у Червоноградському міському суді Львівської області у справі №461/3949/22. Отже, термін виплати відповідачем страхового відшкодування, визначений абзацом 1 ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», був припинений з 21.10.2021 до 22.01.2023 (день набуття законної сили вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 22.12.2022 у справі №461/3949/22). ТДВ «СК «ГАРДІАН», в межах строку, передбаченого ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатило 24 000,00 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_2 ; 24 000,00 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_1 ; 212 000,00 грн. моральної шкоди та виплат у зв`язку із втратою годувальника на користь ОСОБА_3 . Таким, чином відповідач, не порушуючи строків виплат страхового відшкодування, в повному обсязі задовольнив вимоги позивачів за заявами кожного з них про виплату страхового відшкодування, що були подані у встановленому порядку до відповідача. За таких обставин представник відповідача вважає, що предмет позову у даній справі відсутній, оскільки страхові виплати на користь позивачів були здійснені у встановлений законом строк, що в свою чергу виключає протиправність дій відповідача та й відповідно виключає факти порушення відповідачем прав позивачів. Всі інші заявлені позивачами вимоги про стягнення 3% річних та інфляційні втрати - є похідними вимогами від основної, які також не мають свого правового підґрунтя, оскільки відповідачем здійснено виплати в межах строків, визначених вищевказаними нормами закону.

У судовому засіданні, яке відбулося 24.02.2023 представник відповідача підтримав своє клопотання.

Представник позивачів у судовому засіданні висловив заперечення щодо такого клопотання, зазначивши, що предметом спору є також штрафні санкції, яких відповідач не сплатив, тобто позовні вимоги виконані відповідачем лише частково, відтак закриття провадження у даній справі недоцільне.

Ухвалою від 24.02.2023 вищезгадане клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі було задоволено частково та закрито провадження у справі в частині стягнення з ТЗДВ «Страхова компанія «Гардіан»» на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі по 24 000,00 гривень кожному та в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 страхового відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 188 00, 00 гривень.

У судове засідання, яке відбулося 07.03.2023 учасники не з`явилися.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява, у якій останній просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Від позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, де останні зазначили, що підтримують позов у повному обсязі та просять його задовольнити.

Від представника позивачів 02.03.2023 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, де останній також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 20 березня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 07 березня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 20 березня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.10.2021 мала місце ДТП, під час якої водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Жовква-Ковель Р-15» в смт. Гірник Червоноградського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 від 26.10.2021, виданого Червоноградським відділом реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 32).

З копії полісу №203979412 судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність особи, яка здійснила наїзд на ОСОБА_7 , власника транспортного засобу ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ТДВ «СК Гардіан» (а. с. 34)

Позивачі є родичами потерпілого, які до дня смерті проживали разом з ним та вели спільне господарство, що встановлено судом з наступних документів.

Загиблий ОСОБА_7 є батьком позивача ОСОБА_2 , що встановлено судом із копії свідоцтва про народження, виданого Гірницькою селищною радою м. Червонограда 26.07.1982 № НОМЕР_3 від 26.07.1982 (а. с. 24).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_7 , що встановлено судом із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06.09.1960, виданого Сілецьким Сіль ЗАГС Забузького району Львівської області (а. с. 19).

Позивачка ОСОБА_3 є дружиною загиблого ОСОБА_7 , що встановлено судом із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 20.02.1982, виданого Гірницькою селищною радою Львівської області (а. с. 30).

Остання є пенсіонеркою за віком, що встановлено судом з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 серії НОМЕР_7 (а. с. 29).

З копії довідки виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №758/6 від 08.11.2021 судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та до дня смерті ОСОБА_7 проживали разом з останнім та вели спільне господарство (а. с. 31).

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань судом встановлено, що 21.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000879 за наступним фактом: 21.10.2021 приблизно о 18:50 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 , трухаючись ним по автодорозі сполученням «Ковель-Жовква», у напрямку до м. Червонограда, при проїзді її ділянки у смт. Гірник Червоноградського р-ну Львівської області порушив вимоги Розділу 1 п.1.5, Розділу 2 п.2.3 (б, д); Розділу 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд автомобіля марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , в результаті чого пішохід загинув на місці події (а. с. 33).

10.12.2021 в інтересах позивачів до ТзДВ «СК «Гардіан» звернувся директор ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат поліс» Шелепінський О. М., де просив здійснити виплату страхового відшкодування позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у сумі 24 000 грн. кожному з позивачів, та відшкодування у зв`язку ыз втратою годувальника позивачці ОСОБА_3 216 000, 00 грн. (а. с. 15).

29.12.2021 директор ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат поліс» Шелепінський О. М. звернувся до ТзДВ «СК «Гардіан» із заявою про долучення документів, а саме нотаріально-завіреної копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 та довідки про отримання ОСОБА_3 пенсії в разі втрати годувальника (а. с. 38).

З вищезгаданої довідки про отримання ОСОБА_3 пенсії в разі втрати годувальника, виданої 13.12.2021 ОСОБА_3 відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судом встановлено, що остання перебуває на обліку в Сокальському об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області і отримує пенсію у разі втрати годувальника (а. с. 40).

26.07.2022 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиному реєстру досудових розслідувань за № 0000879 від 21.10.2021 був затверджений обвинувальний акт ьа направлений до суду (а. с. 85-86). Даний обвинувальний акт надійшов до Галицького районного суду м. Львова 03.08.2022, а пізніше 06.10.2022 був переданий за підсудністю до Червоноградського міського суду Львівської області.

22.12.2022 Червоноградським міським судом Львівської області у вищевказаному кримінальному провадженні було ухвалено вирок, де ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. З копії даного вироку судом також встановлено, що цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися (а. с. 202-204).

Судом також встановлено, що 22.02.2022 директор ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат поліс» Шелепінський О. М. звертався до ТзДВ «СК «Гардіан» та просив надати інформацію про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 10.12.2021 (а. с. 44). Відповіді на даний запит матеріали справи не містять.

Окрім того, 03.06.2022 адвокат Ільків М. М. також звертався з адвокатським запитом до ТзДВ «СК «Гардіан», де просив надати інформацію про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 10.12.2021 (а. с. 45).

В матеріалах справи міститься копія відповіді на вказаний адвокатський запит Ільківа М. М. , звідки вбачається, що згідно абзацу 4 п. 36.2 ст.36 Закону №1961 -ІV, якщо ДТП розглядалася у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку здійснення страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання законної сили рішенням у такій справі. Отже, враховуючи, що розгляд ДТП від 21.10.2021 у кримінальній справі не завершено, строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призупинено до дати набрання законної сили рішення у кримінальній справі (а. с. 46).

26.10.2022 представником позивачів до матеріалів справи разом із заявою про збільшення позовних вимог був долучений розрахунок пені, 3-х відсотків річних та інфляційних втрат, звідки судом встановлено, що за період з 10.03.2022 до 17.11.2022 нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 641,10 грн., три відсотки річних у розмірі 499,07 грн.; інфляційні втрати у розмірі 4 403, 39 коп., а всього разом 11 543, 56 грн, які були нараховані на заборгованість у сумі 24 000 грн., яка підлягала до стягнення з ТзДВ «СК «Гардіан» на користь позивачів (а. с.142).

На заборгованість у сумі 212 000 грн, яка підлягала до сплати на користь позивача ОСОБА_3 нараховано: пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 58 663, 01 грн., три відсотки річних у розмірі 4 408 , 44 грн.; інфляційні втрати у розмір 38 896, 58 грн., а всього разом 101 968, 03 грн. (а. с.143).

Судом також встановлено, що 07.02.2023 ТзДВ «СК «Гардіан» було виплачено страхове відшкодування позивачу ОСОБА_2 у сумі 24 000 грн. (а. с. 228), позивачу ОСОБА_1 у сумі 24 000 грн.(а. с. 229) та позивачу ОСОБА_3 у сумі 212 000,00 грн. (а. с. 230).

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-IV ) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату) - ст.979 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 21 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пунктів 27.1, 27.2, 27.3, 27.5 статті 27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом Закону №1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відповідно до частин першої, другої п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається із постанови Верховного Суду у справі № 345/3335/17 від 03.06.2020 порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає не залежно від вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

У даному випадку відповідач призупиняючи виплату страхового відшкодування мотивував це наявністю кримінального провадження, де встановлюються обставини ДТП.

Однак, аналізуючи та підсумовуючи вищезазначені норми права, судом не було встановлено пов`язаності справ, тобто того, що рішення у іншій справі може встановити обставини, що можуть вплинути на збирання та оцінку доказів у даній справі, адже, як вбачається з вказаних вище висновків Верховного Суду відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Також варто звернути увагу, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З системного аналізу статей 27, 34-37 Закону №1961-ІV суд дійшов висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачами відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен був бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачами відповідної заяви.

У порушення наведених вище норм закону відповідач, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій, передбачених статтею 34 Закону №1961-ІV, і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно статті 37 цього Закону, по суті, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені позивачами вимоги про відшкодування їм шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання було вирішено шляхом призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи (рішення суду, яке набрало законної сили за результатом розгляду кримінальної справи).

Таким чином, доводи відповідача про обґрунтованість призупинення розгляду заяви позивачів про виплату страхового відшкодування суд вважає безпідставними оскільки, що відповідно до преамбули Закону №1961-IV, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України

Відтак, судом встановлено, що у позивачів право на виплату їм сум страхових відшкодувань виникло з 10.12.2022 і відповідачу слід було здійснити таку виплату до 10.03.2022, проте цього зроблено не було. Такий строк ніяким чином не зупинявся і не переривався, правових підстав для зупинення такого строку судом не встановлено.

Така виплата була здійснена лише 07.02.2023, тобто несвоєчасно.

Щодо стягнення із відповідача штрафних санкції за несвоєчасну виплату страхових виплат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-ІV представник позивачів 10.12.2022 подав страховику заяву про страхове відшкодування, тому обов`язок по прийняттю відповідного рішення і здійснення страхової виплати виник у відповідача після спливу саме 90 днів з дня подання вказаної заяви, як це визначено підпунктом 36.2. статті 36 Закону. Проте відповідач (страховик) порушуючи дану норму законну таку виплачу вчасно не провів.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2020 у справі № 903/664/19 висловився, що за змістом статей 509, 524, 533-535 ЦК зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку - є грошовим зобов`язанням. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Оскільки судом встановлено право позивачів на отримання виплати страхового відшкодування і невиконання такого відповідачем у визначений законом строк, суд вважає, що у даному випадку має місце невчасне виконання грошового зобов`язання зі сторони страховика (прострочення виплати), а тому позивачі мають право на стягнення пені, передбаченої ст. 36 вищевказаного закону.

Окрім цього, за правилами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновоку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

Окрім цього, у постанові від 27.01.2021 у справі №337/5617/19 Верховний Суд зазначив, що за змістом аналізованої норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань суд дійшов висновку, що на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, суд вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування виникло з вини відповідача, а тому останній має обов`язок сплати штрафних санкцій на користь позивачів згідно ст. 625 ЦК України.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з нього штрафних санкцій, оскільки такі спростовуються проаналізованим правовими нормами та матеріалами справи.

Суд погоджується з проведеними представником позивачів розрахунками пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Судом було перевірено період, за який представник просить стягнути штрафні санкції та встановлено, що саме 10.03.2022 є днем, з якого у позивачів виникло право на стягнення штрафних санкцій. Так, судом перевірено, що строк для прийняття рішення для здійснення страхового відшкодування (90 днів) розпочався з моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування (10.12.2021) та закінчився 10.03.2022, при цьому обставин, які б зумовлювали його зупинення не встановлено.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовна вимога щодо стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 10.03.2022 по 17.11.2022 на користь позивачів підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Представник позивачів Ільків М. М. просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 гривень кожному з позивачів, додавши квитанції про оплату такої суми кожним з них.

У судових засіданнях представник позивачів просив задовольнити таку вимогу у повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві та судових засіданнях заперечив проти задоволення такої вимоги, зазначивши що вважає такі суми завищеними.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що 11.05.2022 між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Ільківим М. М. було укладено договір про надання правової допомоги №11.05.22 (а. с. 47), відповідно до якого адвокат зобов`язувався представляти інтереси позивачки в суді; між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Ільків М. М. того ж дня було укладено договір №11.05.22 (а. с. 50-52); між позивачем ОСОБА_3 та адвокатом Ільків М.М. того ж дня було укладено договір №11.05.22 (а. с.53-55).

02.03.2023 представник позивача надав суду детальний опис наданих послуг, звідки вбачається, що за послуги з аналізу документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта, написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування, копіювання та надсилання копій позовної заяви, написання заяви про збільшення позовних вимог, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, заперечень щодо клопотання про зупинення провадження у справі, письмових пояснень, представництво у Червоноградському міському суді, сума до сплати становить 6500 грн.

До даного розрахунку надані три квитанції прибуткового касового ордера, від кожного позивача на суму 6500 грн. (а. с. 247, 248, 249).

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката у розгляді даної справи та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, враховуючи заперечення відповідача, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат представника позивачів на професійну правничу допомогу до 5000 грн. на користь кожного з позивачів.

Отже, суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає до часткового задоволення, а витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у сумі 5000,00 грн. на користь кожного з позивачів.

Окрім цього, суду слід вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної статті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачі при поданні позову не сплачували судовий збір, оскільки звільнені від його сплати на підставі п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що судовий збір, який підлягав до сплати за ці позовні вимоги позивачами в підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Оскільки на виконання ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з кожного позивача підлягало до сплати 1% ціни позову (але не менше ніж 0,4 прожиткового мінімуму), то з кожного позивача підлягало до сплати 1073,60 грн., а разом 3220,80 грн. судового збору з 3-х позивачів, виходячи з наступного розрахунку.

Представником позивача заявлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення на користь позивача ОСОБА_2 штрафних санкцій в загальній сумі 11543,56 грн., а тому при зверненні до суду з даним позовом, керуючись вимогами п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за цю позовну вимогу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1073,60 грн. (виходячи із наступного розрахунку: 1% від 11543,56 грн. = 115, 44 грн., але судовий збір в силу п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен бути сплачений не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073,60 грн.).

Разом з тим, представником позивача заявлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення на користь позивачки ОСОБА_1 штрафних санкцій в загальній сумі 11543,56 грн., а тому аналогічно при зверненні до суду з даним позовом, керуючись вимогами п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за цю позовну вимогу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1073,60 грн. (виходячи із наступного розрахунку: 1% від 11543,56 грн. = 115, 44 грн., але судовий збір в силу п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен бути сплачений не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073,60 грн.).

Представником позивача заявлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення на користь позивачки ОСОБА_3 штрафних санкцій в загальній сумі 101 968,03 грн., а тому при зверненні до суду з даним позовом, керуючись вимогами п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за цю позовну вимогу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1073,60 грн. (виходячи із наступного розрахунку: 1% від 101 968,03 грн. = 1019,68 грн., але судовий збір в силу п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен бути сплачений не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073,60 грн.).

Відтак за три позовні вимоги з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у сумі 3220,80 грн. (1073,60*3=3220,80)

Керуючись статтями 2, 10, 19, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3-6, 22, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, статтею 16 Закону України «Про страхування», статтями 15, 625, 979, 980, 999, 1166, 1187, 1194, 1195, 1202 Цивільного кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» в частині стягнення штрафних санкцій (пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат) - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ЄДРПОУ - 35417298, 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 96) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 641 (шість тисяч шістсот сорок одну) гривню 10 копійок, три відсотки річних у розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 07 копійок; інфляційні втрати у розмірі 4 403 (чотири тисячі чотириста три) гривні 39 копійок, а всього разом 11 543 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок три) грн. 56 коп., на користь позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ЄДРПОУ - 35417298, 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 96) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 641(шість тисяч шістсот сорок одну) гривень 10 копійок, три відсотки річних у розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 07 копійок; інфляційні втрати у розмірі 4 403 (чотири тисячі чотириста три) гривні 39 копійок, а всього разом 11 543 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок три) грн. 56 коп., на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ЄДРПОУ - 35417298, 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 96) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 58 663 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шістдесят три) гривень 01 копійка, три відсотки річних у розмірі 4 408 (чотири тисячі чотириста вісім) гривень 44 копійки; інфляційні втрати у розмір 38 896 (тридцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень 58 копійок, а всього разом 101 968 (сто одну тисячу дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 03 грн.; на користь позивача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ЄДРПОУ - 35417298, 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 96) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ),; ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) по 5000 (п`ять тисяч) гривень кожному з позивачів понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ЄДРПОУ - 35417298, 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 96) на користь держави судовий збір у розмірі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.03.2023.

Суддя: М. В. Мельникович