П О С Т А Н О В А

іменем України

27 вересня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Собослоя Г. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2023 року, ухвалене суддею Придачуком О.А.,

у с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що у період з 2010 року по 2021 рік вона перебувала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та проживала разом із ним, і від цих відносин вони мають двох спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом із нею.

Вказувала, що починаючи з 2014 року їхнє життя з ОСОБА_2 стало нестерпним, оскільки він як кривдник почав систематично проявляти стосовно неї та їхніх малолітніх дітей безпідставну агресію, цькування, здійснювати погрози, психологічно тиснути, принижувати, виражатися на їх адресу нецензурною лайкою, образливими словами, а також уживати алкогольні напої, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, які призводили до психологічного та фізичного домашнього насильства як щодо неї, так і відносно їхніх малолітніх дітей, і як наслідок, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.09.2022 відносно ОСОБА_2 був виданий обмежувальний припис.

Зазначала, що діти є малолітніми та потребують постійного догляду і витрат, зокрема на нормальне харчування, лікування, придбання одягу, а відповідач свій обов`язок по їх утриманню не виконує.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2023 року цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом - 22.12.2022 і до досягнення дітьми повноліття.

Допущено до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом не взято до уваги наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, про що він зазначав у судовому засіданні.

Крім цього, просив суд також надати йому можливість у відділенні банку відкрити для дітей платіжні картки, на які він зможе перераховувати кошти на їх утримання та самостійно контролювати надходження і витрати на їх потреби.

З огляду на наведене просив оскаржене рішення суду в частині розміру аліментів змінити та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, а саме у твердій грошовій сумі у розмірі 1 417 грн, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 липня 2023 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що сторони є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про їх народження (а.с.5, 6).

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління Житлом» від 20.10.2022 за № 770 позивачка ОСОБА_1 разом із синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за якою вона та її син ОСОБА_5 є зареєстрованими. Син ОСОБА_6 проживає без реєстрації (зі слів матері), зареєстрований у м.Мукачево (а.с.11).

Відповідно до відомостей відділу обліку моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 28.12.2022 відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.09.2022, яке згідно з відомостями з ЄДРСР набрало законної сили 16.01.2023, за заявою позивачки ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 був виданий обмежувальний припис строком на шість місяців, яким, зокрема, було заборонено відповідачу перебувати у місці проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також спілкуватися чи контактувати з ними через засоби зв`язку (а.с.12-14 і на звороті).

Згідно з довідкою Ужгородської філії Закарпатського обласного центру зайнятості від 23.02.2023 за №77 відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у цій філії як безробітній з 22.09.2022 (а.с.29).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Статтею сьомою Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що в 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2 833 гривні.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, які проживають разом із нею, суд першої інстанції належним чином урахував наведені вище норми як міжнародного, так і національного права, у тому числі вимоги СК України, а також фактичні обставини справи та надав вірну правову оцінку наявним у справі доказам. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач є працездатим, не хворіє і на утриманні інших осіб немає, а протилежне матеріали справи не містять. Із приводу посилання апелянта на те, що у нього на утримання є неповнолітня дитина, то такі апеляційний суд відхиляє, оскільки докази в матеріалах справи на підтвердження наявності у нього інших дітей є відсутні.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.12.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Підстав для зменшення цього розміру до 1 417 грн щомісяно на кожну дитину, апеляційний суд не вбачає.

Водночас колегія суддів констатує, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання колегії суддів позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає, а тому, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 488, 60 грн (а.с.46) слід покласти на апелянта відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді