Справа № 127/2-4740/2010
Провадження № 22-ц/801/1962/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуСправа № 127/2-4740/2010м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2023 року, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчих листах в справі за позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що у виконавчих листах №2-4740-2010 допущено помилку: зазначено прізвище відповідача « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ». В рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2010 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2023, яка набрала законної сили, виправлено описку з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Проте постановою Вінницького апеляційного суду від 09.08.2023 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 про виправлення описки у виконавчих листах з підстав того, що на час вирішення питання про виправлення описки у виконавчих листах, не набрала законної сили ухвала суду про виправлення описки в рішенні суду.

Посилаючись на зазначене просив виправити помилки у виконавчих листах.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на заяву, в якій він просив заяву залишити без розгляду та повернути стягувачу. Вважав, що стягувач зловживає процесуальними правами, оскільки повторно звернувся з аналогічною заявою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2023 року заяву задоволено. Виправлено помилку у виконавчих листах, виданих у цивільній справі №2-4740/10 за позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виправлено помилку в прізвищі з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (у відповідних відмінках).

Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги, що стягувач вже звертався з такою заявою, яка вирішена судом першої інстанції та скасована Вінницьким апеляційним судом. У своїй повторній заяві стягувач не навів інших підстав або нових обставин для повторного звернення із заявою з того самого питання, яке було вирішено судом. Стягувач повинен дотримуватися вимог ст. 44 ЦПК України.

В свою чергу стягувач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін ухвалу суду, вважає доводи скарги безпідставними , просить відмовити в її задоволенні.

В судове засідання не з`явився. Суд, враховуючи думку боржника та його адвоката, які не заперечили щодо розгляду справи у відсутність представника стягувача, вирішив розглянути справу у його відсутність.

Вінницький апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його адвоката, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2010 у цивільній справі №2-4740/10 за позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було допущено описку, невірно зазначено прізвище відповідача - « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ».

14.09.2010 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці видано виконавчі листи.

У виконавчому листі №2-4740-2010 в графі "повне найменування боржника" помилково зазначено прізвище « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2023, яка залишена без змін, в рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2010 у даній справі №2-4740/10, виправлено описку з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (у відповідних відмінках).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09.08.2023 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 про виправлення помилки у виконавчих документах, в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про виправлення помилки у виконавчих листах відмовлено в зв`язку з не набранням сили (на час постановлення цієї ухвали) ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2023 про виправлення описки у рішенні суду.

Задовольняючи заяву щодо виправлення помилки у виконавчих листах, суд першої інстанції керувався приписами ч. 1 ст. 432 ЦПК України, відповідно до яких суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні.

Так, за змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі серед інших зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №14від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Як вбачається із копій виконавчого листа, в ньому дійсно в графі «повне найменування боржника» зазначено « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та перешкоджає виконанню рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для приведення у відповідність до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих листів ,виданих у цивільній справі №2-4740/10.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги дублюють відзив ОСОБА_1 на заяву у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується Вінницький апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію скаржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Вінницький апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, які б вказували на зловживання стягувачем своїми процесуальними правами. Подана ним заява не суперечить засадам цивільного судочинства, а є реалізацією прав, наданих стягувачу, з метою виконання судового рішення боржником.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Доводи в апеляційній скарзі не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало