ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року м. Чернівці

справа № 727/4654/19

провадження №22-ц/822/728/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Одинака О.О., Кулянди М.І.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року в цивільні справі за позовом заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно експлуатаційного відділу м.Чернівців до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, договору купівлі - продажу земельної ділянки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно експлуатаційного відділу м.Чернівців звернулася в суд з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, договору купівлі- продажу земельної ділянки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Квартирно експлуатаційний відділ м.Чернівців який є складовою частиною ЗСУ, підпорядкований Міністерству оборони України і є бюджетною установою, а отже основні фонди КЕВ м.Чернівців є державною власністю і закріплені за останнім на праві оперативного управління. Оскільки з самостійним позовом КЕВ м. Чернівців не звернулося за захистом інтересів держави, а також і Міноборони України, виходячи з того, що в даному випадку потребують захисту майнові інтереси держави у сфері земельних відносин, і спірна земельна ділянка є власністю держави, керуючись ч.1 п.3 ст. 133-1 Конституції України, саме прокуратура в інтереcах держави - Міністерства оборони України та КЕВ м.Чернівців, як органів уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах і такі, що не здійснюють захист держави шляхом звернення до суду з позовом, звернулася з позовом про визнання недійсними пунктів рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В позовові прокурор посилається на наступні обставини. Рішенням від 28.11.1952 № 31-09016 «исполкома Черновицкого обласного совета депутатов трудящихся» (з додатками), вирішено про виділення Чернівецькому гарнізону земельних ділянок в натурі для потреб оборони та надання облвиконкому спільно виконкомом міської ради та начальником гарнізону проектів про виділення земельних ділянок для навчальних цілей.

Рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів від 17.10.1978 № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району» вирішено про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній КЕЧ району (згідно з Директивою Міністра оборони України від 20.04.2005р. № Д-322/1/010 Чернівецьку квартирну експлуатаційну частину району переформовано у квартино-експлуатаційний відділ м.Чернівців) в число виданих державних актів входить і земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 , площею 5,9 га. Наведеним рішенням було визначено, що «…вирахування площ здійснювалось за координатами. Ув`язка теодолітних ходів проводилось замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ передаються наступні площі - № 36 5,9 га.» та відповідно до акту приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка, який затверджено начальником КЕУ ПРКВО 1997 року від Чернівецької КЕЧ району до Чернівецького міськвиконкому була передана земельна ділянка площею 5,0 га. У вказаному акті зазначається «наявність та якісний стан будівель та споруд будівель немає».

Відповідно до державного акту щодо права постійного користування землею, Чернівецькій КЕВ 01.03.1980р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність вказаного державного акту, що посвідчує відповідне право, і який ніким не скасований, а натомість є чинним та відсутність реєстрації такого права тощо, не позбавили державу як власника, в особі Кабінету Міністрів України, Міністерство оборони України, як органу управління та КЕВ м. Чернівців як користувача земельної ділянки, відповідного права на неї і таке право зберігається до його належного переоформлення, відповідно до вимог чинного законодавства.

Вказують, що вказаний Державний акт серії б № 037683 є чинним. На підставі п. 5.4, 8.8 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом МОУ від 19.12.2017 № 680, спеціалістами КЕВ м.Чернівців 12.06.2018р було виявлено та складено акт про самовільне зайняття земель оборони або нерухомого військового майна в/м № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9000 га і спірна земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності до державної власності. Окрім наведеного, мотивують позов тим, що 31.07.2014р рішенням Чернівецької міської ради (щодо переданих земельних ділянок), Міністерством оборони України, спірна земельна ділянка (частина земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 ) до комунальної власності не передавалась та згідно з п.п. 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб ЗСУ (наказ МОУ № 483 від 22.12.1997), за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб ЗСУ, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва ЗСУ.

Вважають, що для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути як наявність згоди Міністерства оборони України, так і рішення власника. Оспорюваним рішенням суб`єкта владних повноважень, договором купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтвом на право власності порушено вимоги ст. 13, 77 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 203, 215, 317, 319, 321 ЦК України, що є підставою для їх скасування. Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає незаконним рішення ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706, в результаті якого в подальшому було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки зазначені правочини були здійснені без такої згоди і порушуються права та інтереси держави як власника вказаних земель.

Просив визнати недійсним п. 7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року № 1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань»; визнати недійсним п. 30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань»; визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер НАР558907/реєстровий № 8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року з індексним номером 49799505, в частині відчуження земельної ділянки, площею 0,1788 га (кадастровий номер :14:002:1094) з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 та стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2023 року в задоволенні позову заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону, що діє в інтересах Держави, в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівців до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання недійсними пунктів рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2023 року, позов задовольнити.

Визнати недійсним п. 7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року № 1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань».

Визнати недійсним п. 30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 17в. «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі без у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань».

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2015 року договір купівлі -продажу земельної ділянки серії та номер НАР558907/реєстровий № 8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року з індексним номером 49799505, в частині відчуження земельної ділянки, площею 0,1788 га (кадастровий номер :14:002:1094) з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 .

Понесені судові витрати стягнути пропорційно з відповідачів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що прокуратурою не надано доказів, які підтверджують, що Міністерство оборони України та КЕВ м.Чернівців чи їх посадові особи не здійснюють або не належним чином здійснюють свої повноваження у відповідності до законодавства України, і ця бездіяльність стала підставою для звернення з позовом саме прокуратури. Помилковим є також висновок суду, що позивачем не надано доказів приналежності спірної земельної ділянки до земель оборони та обрано невірний спосіб захисту.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Посилаючись на обставини, зазначені в позові, апелянт вважає, що Чернівецька міська рада не мала правових підстав для розпорядження даними земельними ділянками та відповідно, передавати їх фізичним особам безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи, дозволу на передачу у комунальну (приватну) власність, добровільної відмови від даної земельної ділянки не надавало та вказана земля не відчужувалась.

Вилучення спірної ділянки з державної власності, що належить до земель оборони та відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року перебуває у постійному користуванні КЕВ м.Чернівців і передання зазначеної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , який в подальшому продав її ОСОБА_1 - не належало до повноважень Чернівецької міської ради, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у власності Чернівецької міської ради.

При цьому державний акт на право користування землею №037683 від 01.03.1980 року є чинним та судом не скасований.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Квартирно експлуатаційний відділ м.Чернівців подав відзив в якому просив задовольнити апеляційну скаргу прокуратури.

Чернівецька міська рада подала відзив, в якому просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року залишити без змін.

ОСОБА_1 подав відзив, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. Відповідно до п.3 рішення «Суженого исполкома Черновицкого обласного совета депутатов трудящихся» від 28.11.1952 року №31-09016 Чернівецькому гарнізону було передано земельні ділянки в натурі для потреб оборони.

17.10.1978 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району» було затверджено складені матеріали про видачу державних актів на право користування землею. Вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилась замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ було передано ряд земельних ділянок (об`єктів), серед яких об`єкт № 36 площею 5,9 га та рішенням № 31-09016 від 28.11.1952 року виконкому Чернівецької обласної ради депутатів трудящих закріплено землекористування земельної ділянки за додатками.

Відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року та Плану границь землекористування Чернівецької КЕЧ району, що є додатком до зазначеного акту - Чернівецькій КЕЧ району була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету від 17.10.1973р № 629/20 було затверджено видачу Державних актів на право користування землею Чернівецькому КЕВ.

Згідно з Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 12.06.2018 року вбачається, що 12.06.2018 року внаслідок перевірки комісією КЕВ м.Чернівців було виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_3 орієнтовною площею 0,1796 га внаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер :14:002:1094). Відповідно до Витягу із рішення від 31.07.2014 року №1300 «Про передачу фізичним та юридичним особам безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, відмову у передачі, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань», Чернівецька міська рада вирішила надати фізичним особам дозвіл на складання проектів відведення земельних ділянок безоплатно у власність згідно з додатком що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

03.11.2014 року рішенням архівного відділу Чернівецької міської ради №1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок» було вирішено затвердити фізичним і юридичним особам проекти відведення земельних ділянок і передати земельні ділянки безоплатно у власність згідно з додатком 4.

Згідно з Геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької КЕЧ району - Чернівецьким філіалом «Укрземпроекту» було встановлено межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 . Вказане зафіксовано і протоколом меж земельної ділянки від 11.10.1978р.

Вказане підтверджується відомістю вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № 36 Чернівецької КЕЧ району від 05.08.1977 року та актом передачі будівлі, в якому площа.

Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26.02.1981р., останніми було встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької КЕЧ на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка.

Відповідно до акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 21.11.1997 року № 18, затвердженого начальником КЕУ ПРКВО В. Мироновичем 09.09.1997 року та прийнятого начальником Чернівецької КЕЧ району 21.11.1997 року вбачається факт передачі 5 га земель військового містечка № НОМЕР_1 без будівель від Чернівецької КЕЧ району у комунальну власність. Також, відповідно до вказаного акту та схеми, що являється додатком до нього, вбачається, що в користуванні Чернівецької КЕЧ району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_3 . Згідно з Витягом з Директиви МОУ від 20.04.2005р № Д-322/1/010 вбачається, що КЕВ м.Чернівців являється правонаступником Чернівецької КЕЧ району.

Відповідно до Витягу із рішення від 25.09.2014 року №1361 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок», Чернівецька міська рада вирішила надати фізичним особам дозвіл на складання проектів відведення земельних ділянок безоплатно у власність згідно з додатком 3, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 .

31.08.2015 року рішенням архівного відділу Чернівецької міської ради №1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок», було затверджено фізичним і юридичним особам проекти відведення земельних ділянок і передачі земельних ділянок безоплатно у власність згідно з додатком 4.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень підтверджується право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку (кадастровий номер: :14:002:1087).

Довідкою Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації №1615 від 15.09.2016 року підтверджується, що в разі вирішення зміни статусу земельної ділянки на АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , їй можливо надати поштову адресу: АДРЕСА_5 .

Відповідно до Витягу із рішення від 29.05.2017 року №729 «Про затвердження юридичними та фізичними особами проектів відведення земельних ділянок зі зміни цільового призначення», Чернівецька міська рада затвердила ОСОБА_1 проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки за АДРЕСА_6 , площею 0,1796 га (кадастровий номер :14:002:1094) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01, за власної земельної ділянки наданої для індивідуального садівництва (підстава: заява ОСОБА_1 зареєстрована 24.03.2017р. №Г-2140/0-04/01, лист департаменту містобудівного комплексу та земельних міської ради від 26.08.2016 р. №Г-5706/0-04/01, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2015р. №49799931).

Схемою визначені наявні накладки земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_7 .

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:1094 в АДРЕСА_8 визначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з визначенням поворотних точок на місцевості.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек і заборон відчуження об`єкту нерухомого майна вбачаються відомості щодо житлового будинку розташованого в АДРЕСА_5 (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1094), власником є ОСОБА_1

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, досліджене в засіданні від 14.12.2015 року, свідчить про те, що власником земельної ділянки в АДРЕСА_5 (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1094) являється ОСОБА_1 .

Відповідно до листа військовому прокурору Чернівецького гарнізону від 14.06.2019 року вбачаються відомості щодо не вірно складеного абрису і не вірно вказаних в Державному акті на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року промірів довжини до магістральних ліній, а також те, що має місце не відповідність меж земельних ділянок

Аналогічне вбачається з топогеодезичного знімання військового містечка АДРЕСА_7 (по факту використання).

Окрім наведеного судом досліджені план зон обмеження і сервітутів, абрис спірної земельної ділянки та журнал спостережень за результатами GPS знімання земельної ділянки, план поворотних точок на місцевості земельної ділянки площею 0.9000га та відомості вираховування площі земельної ділянки. В листі з додатками № 410 від 14.06.2019р зазначено, що спеціалістами військової частини НОМЕР_2 були проведені геодезичні роботи по виміру меж військового містечка № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 і, що обміри проводились по факту використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі, і встановлено невідповідність площі зазначеної в Державному акті серія Б № 037683, оскільки в держаному акті площа земельної ділянки вказана невірно або проміри довжин до магістральних та за магістральних ліній вказані невірно, а також невірно складений абрис з промірами меж земельної ділянки площею 0,9 га.

Згідно з Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24.09.2018 року вбачається, що 24.09.2018 року внаслідок перевірки комісією КЕВ м.Чернівців було виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_3 орієнтовною площею 0,0634 га внаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер :14:002:1090) .

Повідомлення від 10.07.2019 року судового експерта Лещишина В.В. свідчить про неможливість надання висновку експерта за результатами судової земельної технічної експертизи, оскільки відсутні достовірні відомості щодо місця розташування земельної ділянки що перебувала в користуванні Чернівецького військового гарнізону.

Відповідно до Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року про визнання недійсним рішення 23 сесії ХХІУ скликання Чернівецької міської ради від 08.07.2004 року № 493 «Про надання в оренду і користування земельних ділянок», апеляційну скаргу заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону залишено без задоволення.

Відповідно до Висновку судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 30.08.2022 року, № 29380/20-41 конфігурація порушення меж або накладання земельної ділянки з кадастровим номером :14:002:1094 в АДРЕСА_8 , що перебуває на праві користування КЕВ м.Чернівців відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №037683 від 01.03.1980 року, згідно додатку, червоними лініями зображені межі земельної ділянки яка перебуває в користуванні КЕВ м.Чернівці та накладання земельних ділянок; площа накладання земельної ділянки становить 0.1788га; конфігурація земельної ділянки багатокутник.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові, посилався на те, що прокурор не обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, обраний засіб юридичного захисту не призведе до поновлення порушених прав, невірно обраний спосіб захисту, а також враховуючи, що на спірній земельній ділянці вже знаходиться нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , втручання в його право власності стане накладенням на ОСОБА_1 непропорційного тягаря.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Щодо повноважень прокурора

Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 статті 131-1 Конституції України). За змістом частини другої статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц ). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц ).

Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор. На відміну від останнього та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права учасники правовідносин ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц ).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому Законом України «Про прокуратуру».

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 ). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц ).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 ).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 ).

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

З матеріалів справи вбачається, що заступник керівника військової прокуратури Чернівецького гарнізону листами від 19.11.2018 № 02-3150 вих -18 та 19.11.2018 № 02-3 151 вих-18 звертався до Міністерства оборони та КЕВ м.Чернівців про те, чи вживались останніми заходи представницького характеру задля відновлення порушених інтересів держави щодо спірної земельної ділянки.

Як вбачається з відповіді Міністерства оборони України від 27.11.2018 № 303/ЮС/530 та КЕВ м.Чернівців заходи представницького характеру останніми не вживались. Прокуратурою листами від 19.04.2019 № 30.38-1057вих-19 та від 19.04.2019 № 30.38-1058вих-19 повідомлено МОУ та КЕВ м.Чернівців про намір подати позовну заяву до суду у зв`язку із невжиття останніми заходів представницького характеру.

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції, що прокурор не обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, є помилковим.

Щодо порушення прав позивача

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Звертаючись з позовом, позивач вважав незаконним рішення ЧМР від 31 серпня 2015 року № 1706, в результаті якого в подальшому були укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки зазначені правочини були здійснені без згоди МО і порушуються права та інтереси держави як власника земельної ділянки.

Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності та територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території селищ належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 122, ч.1 ст. 123 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

За наведеними у позовній заяві доводами Чернівецька міська рада незаконно розпорядилася землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів відмови попереднього користувача від земельних ділянок, а також за відсутності підстав для переходу права землекористування та з порушенням порядку встановлення і зміни цільового призначення земель.

Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Згідно із частинами першою, другою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Особливості правового режиму земель оборони визначені ст. 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Відповідне регулювання міститься також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони», за змістом якої землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.

Порядок використання земель оборони та особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного Закону відноситься до повноважень КМУ.

Відповідно до пунктів 15, 16, 19, 44, 45, 46, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою МО України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату МО України, а також командирів військових частин - землекористувачів. Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату МО України, командувачами військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження Міністру оборони України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки, в порядку, встановленому ЗК України.

Відповідно до п. 5.14 Положення про організацію Квартирно - експлуатаційного забезпечення збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 липня 2013 року №448, фонди військових містечок та земельні ділянки, обліковуються у КЕВ.

Згідно з Витягом з Директиви МОУ від 20.04.2005 № Д-322/1/010 вбачається, що КЕВ м.Чернівців є правонаступником Чернівецької КЕЧ району.

Відповідно до акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 21.11.1997 № 18, затвердженого начальником КЕУ ПРКВО В. Мироновичем 09.09.1997 року та прийнятого начальником Чернівецької КЕЧ району 21.11.1997 року вбачається факт передачі 5 га земель військового містечка № НОМЕР_1 без будівель від Чернівецької КЕЧ району у комунальну власність. Також, відповідно до вказаного акту та схеми, що являється додатком до нього, вбачається, що в користуванні Чернівецької КЕЧ району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_3 .

Позивач посилався на те, що спеціалістами КЕВ м.Чернівців 12.06.2018р було виявлено та складено акт про самовільне зайняття земель оборони або нерухомого військового майна в/м № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9000 га і спірна земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності до державної власності.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно із частинами 1 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Щодо доведення позовних вимог

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як встановлено судом, після відчуження частини земельної ділянки, про що міститься запис також в Державному акті на право постійного користування землею від 01.03.1980 №037683, на спірну земельну ділянку технічна документація Міністерством оборони не виготовлялася, на місцевості земельна ділянка не визначалась, межі її не встановлені.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Щодо висновку експертизи

Апелянт на підтвердження позовних вимог посилається на висновок експертизи, яка була проведена під час розгляду справи і зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі не надав жодної правової оцінки висновку експерта № 29380/20-41 від 30.08.2022рта не взяв його до уваги.

Такі доводи є безпідставними.

Відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції надав висновку належну оцінку, критично його оцінивши зазначив, що висновком експертів № 29380/20-41 від 30.08.2022р для встановлення меж земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 № 037683, використані координати з кадастрового плану земельної ділянки площею 0,9000 га., однак, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по ньому не розроблялась і не затверджувалась.

Судом зазначено, що висновок експертів № 29380/20-41 від 30.08.2022р спростовується іншими матеріалами справи, зокрема з Повідомлення судового експерта Лещищина В.В. за № 19043 від 10.07.2019, вбачається, що надати висновок чи земельна ділянка площею 0,1796 га, кадастровий номер якої :14:002:1094 по АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається в натурі на місцевості, на земельну ділянку «об`єкт № 36, АДРЕСА_1 площею 5,9 га», яка перебуває в постійному користуванні згідно Державного акту на право користування землею від 01.03.1980 №037683 в Чернівецької КЕЧ району не надається можливим, оскільки відсутні достовірні відомості щодо місця розташування земельної ділянки, що перебувала в користуванні Чернівецького військового гарнізону. В зазначеному Повідомленні сказано, що наявний в «Технічному звіті...», каталог координат абсолютно не придатний щоб відобразити земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 на ситуаційному плані чи на місці так як він виконаний в умовній системі координат.

Окрім цього, згідно з Повідомленням судового експерта Ощипко О.О. від 30.01.2020р, експерту не надається можливим встановити наявність наклад частини земельної ділянки площею 0,1796 га зареєстрованого за Горбатюком якій присвоєно кадастровий номер :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування КЕВ м.Чернівці відповідно до Державного акт право постійного користування землею від 01.03.1980 № 037683, а відповідно і розміри, площу та конфігурацію накладання.

В Повідомленні експерт зазначає, що координати поворотних точок окружних меж земельної ділянки, що перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування КЕВ м.Чернівців відповідно до Державного акту на право постійного користування землею 01.03.1980 № 037683 не внесено до Державного земельного кадастру, а площа та конфігурація земельної ділянки, згідно даних координат відповідає площам зазначеним в Державному акті на право постійного користування землею від 01.03.1980 №037683 та конфігурації відображеній на планах меж землекористування до державного акту на право постійного користування землею.

В листі військової частини НОМЕР_2 № 410 від 14.06.2019 вказано, що в Держаному акті на право постійного користування землею від 01.03.1980 загальна площа земельної ділянки вказана невірно або проміри довжин магістральних та за магістральних ліній вказані невірно, а також невірно складено абрис з промірами меж земельної ділянки площею 0,9 га яка залишилась Міністерством оборони України, а також зазначено, що якщо брати за основу проміри з абрису Державного акту на право постійного користування землею № 037683 межа земельної ділянки, яка залишилась за Міністерством оборони України, буде становити 0,6532 га, а не 0,9 га.

Враховуючи зазначене, колегія суддів критично відноситься до висновку експертизи № 29380/20-41 від 30.08.2022р, оскільки данні, на підставі яких була вона проведена, суперечать іншим матеріалам справи, які були зазначені вище та досліджувались судом, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, позивачем не надано, а судом не встановлено.

Як було з`ясовано судом, межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_3 на місцевості не встановлювались (не відновлювались), існуючі межі на місцевості відсутні, встановити (відновити) їх немає можливості, оскільки відсутні відомості щодо місця розташування земельної ділянки. Земельна ділянка площею 0,1796 га створена шляхом об`єднання двох земельних ділянок площами 0,0920 га та 0,0876 га. Згідно висновків Управління Держземагенства м.Чернівців за № 251-02/04-01/15 від 22.07.2015 земельна ділянка площею 0,0920га по АДРЕСА_1 згідно форми 6-зем до надання землі не надані у власність та користування, багаторічні насадження (шифр-96; графа-7); згідно форми 2-зем до надання землі не надані у власність та користування, землі комунальної власності (шифр -96; графа-18); за №394-08/04-01/14 від 26.09.2014р земельна ділянка площею 0,0876га по АДРЕСА_1 згідно форми 6-зем до надання землі не надані у власність

та користування, багаторічні насадження (шифр-96; графа-7); згідно форми 2-зем до надання землі не надані у власність та користування, землі комунальної власності (шифр-96; графа-18). Тобто, відповідно до офіційних форм державної статистичної звітності 6-зем та 2-зем (офіційні відомості Державного земельного кадастру), які затверджені наказом Державним комітетом статистики України№377 від 05.11.1998р, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1998р №78/3228, зазначені земельні ділянки до земель оборони не відносились, а були землями комунальної власності.

Встановлено, що при прийнятті рішень про надання у власність відповідачу земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :14:002:1087) та по АДРЕСА_4 (кадастровий номер :14:002:1068) приймались до уваги висновки Управління Держагенства у м.Чернівцях, висновки департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради та інформація з Державного земельного кадастру України, відповідно до яких відсутні відомості про зареєстроване право на дану земельну ділянку, а також відомості про Державний акт на право користування землею серії Б№037683.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц (провадження № 61-5085сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформував правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Підлягає захисту не будь-яке, а саме порушене право чи законний інтерес позивача. У тому випадку, коли право та інтерес позивача не є порушеними, суд не має підстав робити висновок про правомірність, ефективність способу захисту прав позивача, оскільки він не довів порушення його прав чи законних інтересів, які підлягають захисту судом. Звертаючись з позовом, позивач не довів належними та допустимими доказами існування у нього прав чи законних інтересів на спірну земельну ділянку.

Щодо підстав відмови в позові

Суду першої інстанції, з урахуванням вимог до ефективності захисту порушеного права, принципу неможливості захисту права, що не є порушеним, слід було відмовити в позові лише із підстав недоведеності факту порушення прав позивача.

Посилаючись на практику Верховного Суду, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача, судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства, оскільки відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов у цілому правильних висновків про відмову в задоволенні позову, проте неправильно визначив підстави відмови.

Отже, встановивши, що позивач не довів наявності у нього порушеного права у задоволенні позову належало відмовити виключно з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача. Враховуючи зазначене, рішення суду слід змінити, з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни мотивувальної частини рішення, виклавши її в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2023 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 27 листопада 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак