Номер провадження: 22-ц/813/1039/23
Справа № 523/5938/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря - Подуст Т.П.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 ,

переглянувши справу №523/5938/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, зобов`язання не перешкоджати вчиняти певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року у складі судді Середи І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 12 квітня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що є власником 75/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , домоволодіння судовим рішенням поділено в натурі, в користування також виділено земельну ділянку площею 685 кв.м. Відповідачі не виселилися з належної йому частини будинку, перешкоджають йому у відновленні дверних прорізів у належних йому приміщеннях, у закладці існуючих дверних прорізів в стіні, яка розділяє належні йому та відповідачам приміщення, у встановленні хвіртки у паркані, у користуванні виділеною йому земельною ділянкою тощо. В порядку захисту права власності позивач ОСОБА_1 на підставі статей 317, 319, 391 ЦК України просив:

усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме з належних ОСОБА_1 приміщень: житлової кімнати 2-4, ванної кімнати 2-5, кухні 2-6, котельні літ. «В», літньої кухні літ. «Д», сараю літ. «Ж», вбиральні літ. «Е», визначених у технічному паспорті домоволодіння від 12 лютого 2003 року;

зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у відновленні визначених у технічному паспорті домоволодіння від 12 травня 1976 року дверних прорізів у належних йому на праві власності приміщеннях, а саме з коридору 1-2 площею 3,5 кв.м в житлову кімнату 2-4 площею 15,4 кв.м, з житлової кімнати 2-4 площею 15,4 кв.м; в кухню 2-6 площею 15,7 кв.м, визначених у технічному паспорті домоволодіння АДРЕСА_1 від 12 лютого 2003 року;

зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у закладці існуючих дверних прорізів в стіні, яка розділяє його частину домоволодіння від домоволодіння відповідачів, а саме з житлової кімнати 2-4 площею 15,4 кв.м (належить йому) в житлову кімнату 2-3 площею 21,3 кв.м (належить відповідачам), з кухні 2-6 площею 15,7 кв.м (належить йому) в коридор 2-2 площею 9,9 кв.м (належить відповідачам);

зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у встановленні хвіртки у 3/5 частині паркану №3, належного йому на праві приватної власності, визначеного у технічному паспорті домоволодіння від 12 травня 1976 року, де на теперішній час згідно технічного паспорту домоволодіння АДРЕСА_1 від 12 лютого 2003 року та від 19 грудня 2013 року розташовані ворота;

зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у встановленні паркану по лінії розмежування належної йому на праві користування земельної ділянки площею 685 кв.м по АДРЕСА_1 згідно додатку №6 «План поділу домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 » до Висновку №50 судової будівельно-технічної експертизи від 11 серпня 2007 року;

зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у здійсненні права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з: житлової кімнати 1-3 площею 21,9 кв.м, житлової кімнати 1-4 площею 5,9 кв.м, коридору 1-2 площею 3,5 кв.м, частини веранди літ. «а», підвалу під верандою, воріт №1; 3/5 частин паркану №3, 1/3 частини паркану №4, цистерни Ш, частини мостіння -1; 6/10 частин мостіння - П, розташованих на земельній ділянці площею 426 кв.м по АДРЕСА_1 ; житлової кімнати 2-4 площею 15,4 кв.м, ванної кімнати 2-5 площею 5,5 кв.м, кухні 2-6 площею 15,7 кв.м, котельні літ. «В», літньої кухні літ. «Г», сараїв літ. «Д», «Ж», вбиральні літ. «Е», визначених згідно технічного паспорту від 12 лютого 2003 року на домоволодіння по АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою площею 685 кв.м по АДРЕСА_1 , межі якої визначені згідно додатку №6 «План поділу домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 » до Висновку №50 судової будівельно-технічної експертизи від 11 серпня 2007 року (т.1 а.с.1-5).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року відкрито провадження у справі (описку виправлено ухвалою від 17 квітня 2019 року) (т.1 а.с.50, 51).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 відзив не подали, в судовому засіданні позов не визнали.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково,

виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з належних ОСОБА_1 приміщень в будинку по АДРЕСА_1 , а саме житлової кімнати 2-4 площею 15,4 кв.м, ванної кімнати 2-5 площею 5,5 кв.м, кухні 2-6 площею 15,7 кв.м, котельні літ. «В», літньої кухні літ. «Г», сараїв літ. «Д», «Ж», вбиральні літ. «Е», визначених у технічному паспорті домоволодіння АДРЕСА_1 від 12 лютого 2003 року;

зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 :

у відновленні визначених у технічному паспорті домоволодіння АДРЕСА_1 від 12 травня 1976 року дверних прорізів у приміщеннях: з коридору 1-2 площею 3,5 кв.м в житлову кімнату 2-4 площею 15,4 кв.м, з житлової кімнати 2-4 площею 15,4 кв.м в кухню 2-6 площею 15,7 кв.м, визначених у технічному паспорті домоволодіння АДРЕСА_1 від 12 лютого 2003 року;

у закладці існуючих дверних прорізів в стіні, яка розділяє домоволодіння: з житлової кімнати 2-4 площею 15,4 кв.м в житлову кімнату 2-3 площею 21,3 кв.м, з кухні 2-6 площею 15,7 кв.м в коридор 2-2 площею 9,9 кв.м;

у користуванні земельною ділянкою площею 685 кв.м, у встановленні хвіртки у 3/5 частинах паркану №3 та паркану по лінії розмежування виділеної у користування земельної ділянки площею 685 кв.м по АДРЕСА_2 до висновку №50 судової будівельно-технічної експертизи від 11 серпня 2007 року;

зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 у здійсненні права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлової кімнати 1-3 площею 21,9 кв.м, житлової кімнати 1-4 площею 5,9 кв.м, коридору 1-2 площею 3,5 кв.м, частини веранди літ. «а», підвалу під верандою, воріт №1; 3/5 частин паркану №3, 1/3 частини паркану №4, цистерни Ш, частини мостіння -1; 6/10 частин мостіння - П, розташованих на земельній ділянці площею 426 кв.м;

стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. з кожного (т.1 а.с.127-128).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення вимог та ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.131-137).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Визначені ЖК України підстави для виселення відсутні, факт протиправного зайняття відповідачами житлових приміщень та підсобних будівель не доведений. При вирішенні питання про виселення має бути врахований Висновок експерта №09/21 судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2021 року, виготовлений на замовлення відповідачів, де зазначено, що приміщення відповідача вимогам державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» не відповідають. Щодо перешкод у відновленні дверних прорізів, то дане створює пряму реальну загрозу схоронності власності відповідачів, так як призведе до руйнування несучих конструкцій в будівлі, якій понад 50 років. Щодо закладання дверних прорізів, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення хвіртки та паркану, то в справі відсутні докази наявності таких перешкод з боку відповідачів, з огляду на що такі вимоги є безпідставними. Перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок також не підтверджені доказами, відповідачі не займають вказаних позивачем приміщень, задоволення цих вимог не породжує жодних правових наслідків та є неналежним способом захисту порушених прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує законністю рішення. За змістом позовних вимог він просить усунути перешкоди у здійснені права власності шляхом виселення та зобов`язання вчинити певні дії. Доказами перешкод у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном з боку відповідачів, які були досліджені судом першої інстанції та знаходяться у матеріалах справи, є: рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно; письмовий висновок дільничного Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 17 квітня 2018 року; письмова відповідь Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 18 квітня 2018 року на заяву; заява до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 24 лютого 2019 року; письмова відповідь Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 28 березня 2019 року на заяву; визнання відповідачами факту того, що вони займають належну йому на праві власності частину домоволодіння та господарських споруд, що підтверджується технічним записом судових засідань; показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , що підтверджується технічним записом судових засідань, тощо. Крім того, право власності захищено статтями 386, 317, 391 ЦК України, статтями 150, 116 ЖК України, статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо Висновку №09/21 від 31 березня 2021 року, то такий зроблений відповідачами після ухвалення рішення, тому не може братися до уваги. За позовними вимогами йдеться про відновлення раніше існуючих дверних прорізів, тому доводи відповідачів про пошкодження та руйнування будинку є надуманими та безпідставними (т.1 а.с.196-200).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України).

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник здійснює право своєю волею, тому може вчиняти щодо майна будь-які дії.

Право володіння - це юридично забезпечена можливість господарського впливу особи на річ, це право не зводиться виключно до можливості реального фізичного впливу на річ, право володіння - це і можливість «безконтактного» впливу.

Право користування - це юридично забезпечена можливість вилучення з майна корисних властивостей.

Право розпорядження - це юридично забезпечена можливість визначати юридичну долю майна шляхом вчинення певних дій (продаж, передача в найм, дарування, знищення, відмова тощо).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України).

У розумінні статті 391 ЦК України вимога власника про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном є негаторним позовом. Такі вимоги заявляються власником, якщо між ним та порушником його прав відсутні договірні відносини, тобто це речово-правовий засіб захисту. Вимоги усунути порушення не пов`язані з позбавленням права володіння. Негаторний позов може бути пред`явлений у межах строку існування правопорушення. Якщо перешкоди усунено, то відпадають і підстави на пред`явлення негаторного позову. Власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача. Власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди - відповідач має довести правомірний характер своєї поведінки для того, щоб негаторний позов не підлягав задоволенню.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину квартири), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК України).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2012 року в справі №1527/2-104/11 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Одеської міської ради про поділ майна, визнання права власності на нерухоме майно, встановлення порядку користування земельною ділянкою;

виділено ОСОБА_1 на праві приватної власності житлову кімнату 1-3 площею 21,9 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 5,9 кв.м, коридор 1-2 площею 3,5 кв.м, 1/2 частину веранди літ. «а», підвал під верандою, ворота №1, 3/5 частин паркану №3, 1/3 частину паркану №4, цистерну Ш, частину мостіння -1, 6/10 частин мостіння - П, розташованих на земельній ділянці площею 426 кв.м по АДРЕСА_1 ;

виділено ОСОБА_1 на праві приватної власності в будинку АДРЕСА_1 житлову кімнату 2-4 площею 15,4 кв.м, ванну кімнату 2-5 площею 5,5. кв.м, кухню 2-6 площею 0,15 кв.м, котельню літ. «В», літню кухню літ. «Г», сараї літ. «Д», «Ж», вбиральню літ. «Е»;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 75/100 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості поділу спільного майна у розмірі 20412,00 грн.;

виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 685 кв.м по АДРЕСА_1 ;

покладено на ОСОБА_1 виконання робіт при поділі приміщень домоволодіння АДРЕСА_1 ;

опалення домоволодіння АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на період переобладнання приміщень та облаштування окремих систем опалення приміщень кожним із співвласників домоволодіння (т.1 а.с.7-10).

У справі №1527/2-104/11 була призначена судом та проведена судова будівельно-технічна експертиза щодо поділу майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою (Висновок №50 від 11 серпня 2007 року ТОВ ОФ «Інюг-Експертиза»), висновки якої покладені в основу судового рішення.

Рішення у справі №1527/2-104/11 має законну силу.

Отже, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 здійснили поділ домоволодіння у судовому порядку з визначенням приміщень у житловому будинку та господарських будівель і споруд, які перейшли у власність, зокрема, ОСОБА_1 .

Звернення ОСОБА_1 12 квітня 2019 року до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належними на праві власності житловими та підсобними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами, що становлять 75/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , обґрунтовано тим, що відповідачі, які є чужими для позивача людьми, продовжують займати все домоволодіння, добровільно не звільняють приміщення, що належать позивачу, не допускають до домоволодіння для виконання робіт щодо відокремлення приміщень тощо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про створення відповідачами, які продовжують займати все домоволодіння, перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому майном, що, відповідно, є правовою підставою для захисту порушеного права власності позивача від порушень, які хоч і не пов`язані із позбавленням володіння проте створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Порушене право власності позивача правильно захищено шляхом виселення відповідачів з приміщень, що належать позивачу, та зобов`язання відповідачів не чинити позивачу перешкоди у здійсненні робіт по відокремленню його приміщень від приміщень позивачів (відновлення дверних прорізів, закладці існуючих прорізів тощо), встановленню проходу (хвіртки) до земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача, паркану по межі ділянок та інших зазначених позивачем дій, які необхідні для усунення порушень.

ОСОБА_1 як власник 75/100 часток домоволодіння, виділених в натурі судовим рішенням, довів факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном, натомість ОСОБА_3 , ОСОБА_5 як особи, які створюють перешкоди, не довели правомірний характер своєї поведінки, а саме правомірність після набрання законної сили рішенням у справі №1527/2-104/11 подальшого користування всіма жилими та підсобними приміщеннями домоволодіння, господарськими будівлями та спорудами, виділеною ОСОБА_1 у користування земельною ділянкою.

Доводи відповідачів щодо недоведеності позивачем існування перешкод у користуванні та розпорядженні власністю не приймаються. Такі доводи спростовані власне поясненнями самих відповідачів, які, незважаючи на судове рішення в справі №1527/2-104/11 та ряд інших рішень щодо прав сторін на нерухоме майно, продовжують вважати виключно себе володільцями спірного нерухомого майна. Крім того, існування правопорушення підтверджено неодноразовим зверненням ОСОБА_1 до правоохоронних органів для вжиття заходів до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які перешкоджають у користуванні домоволодінням по АДРЕСА_1 .

Доданий до апеляційної скарги Висновок експерта №09/21 від 31 березня 2021 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної за заявою ОСОБА_3 судовим експертом Рапач К.В., є доказом, поданим на стадії апеляційного перегляду справи у порушення встановленого процесуальним законом порядку подання доказів, з огляду на що не прийнятий судом апеляційної інстанції. Вказаний експертний висновок навіть у разі прийняття такого як доказу не міг вплинути на вирішення спору, так як не доводив відсутність для ОСОБА_1 перешкод у користуванні та розпорядженні його майном.

Правові підстави для відмови ОСОБА_1 в позові відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, зобов`язання не перешкоджати вчиняти певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова