22.09.2023 Справа № 756/4931/23
Справа №756/4931/23
Провадження №2/756/3056/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Карпіленко Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович, про визнання незаконними наказу про звільнення та наказу про скорочення чисельності штату, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович, про визнання незаконними наказу про звільнення та наказу про скорочення чисельності штату, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що спір у даній справі, який виник між сторонами, має ознаки публічно-правового, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала заявлене клопотання з викладених у ньому підстав.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що спір, який виник між сторонами не має ознак публічно-правового спору, оскільки трудова діяльність позивача не була пов`язана з проходженням публічної служби, а остання не була державним службовцем. Прийняття та звільнення позивача відбувалось у порядку, передбаченому КЗпПУ, а сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про день, час та місце підготовчого судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з пунктами 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (Рішення Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.1997).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Фонду соціального страхування України, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, у якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення № 51-к від 20.03.2023; 2) поновити її на роботі на посаді головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; 3) стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду у зв`язку з незаконним звільненням; 4) визнати незаконним та скасувати наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 9-ОД від 16.01.2023.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і підстава виникнення (з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, причому такі функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 757/15346/18-ц дається тлумачення терміну публічно-владні управлінські функції. У розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України термін публічно означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу, тоді як зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла до 01.01.2023) зазначено, що Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов`язані з цією діяльністю.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 460/280/19 зазначено, що для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства необхідно встановити: по-перше, чи є спір за своєю природою правовим, тобто чи звернення з позовом спрямоване на вирішення юридичного конфлікту між учасниками правовідносин; по-друге, чи має такий спір ознаки публічно правового, тобто чи позовні вимоги ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

При цьому, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018 року у справі № 819/362/16, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 826/27224/15 під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Фонд, відповідно до норм вказаного закону, наділений контролюючими функціями та правами видання обов`язкових для страхувальників актів, тому спори за його участю та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, указаний спір не є публічно - правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції, і, крім того, посада позивачки, з якої її було звільнено, а саме: головного спеціаліста відділу звітності та планування доходів управління по роботі зі страхувальниками виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, не відноситься до категорії державних службовців публічної служби.

При цьому, питання реорганізації Фонду, його управлінь, подальшого приєднання до Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, не впливає на правову природу правовідносин щодо перебування позивача на посаді та звільнення з неї у Фонді соціального страхування України, та не може розглядатись судом як перебування на публічній службі.

Таким чином, вочевидь видача наказу про звільнення позивача не є реалізацією уповноваженими особами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України публічно-владних управлінських функцій, та не було спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

За наведених обставин клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 255, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович, про визнання незаконними наказу про звільнення та наказу про скорочення чисельності штату, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата виготовлення повного тексту ухвали - 22.09.2023.

Суддя О.О. Тиха