КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №753/4289/23 Головуючий у 1 інстанції: Заставенко М.О.

Провадження №22-ц/824/13414/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

30 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «СК «Граве Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

29 червня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій вона просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, у тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 в межах суми позову 2 316 451,10 грн, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_2 має можливість уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження належного йому майна, а тому для уникнення наведених ризиків та виконання рішення в майбутньому наявна необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявником не обґрунтовано необхідності застосування заходів забезпечення позову, не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 27 липня 2023 року ОСОБА_1 на електрону адресу суду подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року та постановити нову, якою застосувати заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, у тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках відповідача-1 ОСОБА_2 в межах ціни позову 2 316 451,10 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, в результаті якого ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків, була встановлена судом (Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01.06.2022 року у справі №753/5643/21). ОСОБА_2 ухиляється від добровільного відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, що складається з шкоди, заподіяної життю і здоров`ю, а також шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності - різницю між загальною сумою матеріальної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю, а також шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та страховою сумою за страховим полісом №АР/4246977 від 16.05.2020 року у сумі 69 401,10 грн 10 коп, а також понесених процесуальних витрат на проведення психологічної експертизи на суму 13 900 грн та моральної шкоди у сумі 1 973 150 грн.

Вказує, що ОСОБА_2 має реальну можливість уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження належного йому майна та грошових коштів на інших осіб, як фіктивно, так і здійснити відчуження належного йому майна до винесення рішення судом, унаслідок чого буде неможливим виконання рішення суду, крім цього ОСОБА_2 може вільно розпоряджатись належними йому грошовими коштами та на дату виконання судового рішення таких коштів на рахунках може не бути взагалі.

Недобросовісна поведінка ОСОБА_2 , відсутність щирого каяття за скоєне, відсутність вибачень перед ОСОБА_1 , часте та свідоме ігнорування судових засідань, перекручування фактів, що мають значення для правильного вирішення справи, відверте небажання добровільно компенсувати витрати на лікування та моральну шкоду позивачу, прямо вказує на можливість та загрозу в приховуванні майна та грошей, що унеможливить виконання рішення суду. Наведене свідчить про обґрунтованість та реальність підстав для побоювань позивача щодо подальших дій ОСОБА_2 для навмисного приховування належних йому грошових коштів з метою уникнення обов`язку відшкодування грошових коштів ОСОБА_1 .

Також позивачем до заяви про забезпечення позову було додано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якого за критеріями пошуку: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на дату формування даного витягу не має у власності будь-якого нерухомого майна. Проте це не означає, що в рамках виконавчого провадження по виконанню майбутнього рішення суду по даній справі виконавцем не буде відшукане нерухоме майно, належне ОСОБА_2 в тому числі, що вже вибуло до дати формування даного Витягу. Зазначене також додатково свідчить про необхідність накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзивів на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

30 листопада 2023 року представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на електрону адресу суду подав заяву про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 16.03.2023 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вказана позовна заява надійшла до суду на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 23.02.2022, якою вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01.06.2022 щодо ОСОБА_2 змінено в частині призначеного йому покарання та скасовано в частині вирішення питання цивільного позову з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

10.07.2023 до суду першої інстанції від представника позивача як додаток до заяви про усунення недоліків надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, у тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 в межах суми позову 2 316 451,10 грн, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_2 має можливість уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження належного йому майна, а тому для уникнення наведених ризиків та виконання рішення в майбутньому наявна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявником не обґрунтовано необхідності застосування заходів забезпечення позову, не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, заявником не конкретизовано стосовного якого саме майна відповідача необхідно застосувати заходи забезпечення позову, не надано доказів, що це майно знаходиться у власності відповідача, що в свою чергу позбавляє можливості встановити співмірність заявленого заходу забезпечення позову із вимогами позову, зважаючи також і на те, що з наданої представником заявника інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідач не має у власності нерухомого майна, а інформації щодо рухомого майна або рахунків, на які може бути накладено арешт, суду не надано.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду, і тільки у разі необхідності, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення суду та реалізації кожним права на судовий захист. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Позивача просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, у тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 в межах суми позову 2 316 451,10 грн, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_2 має можливість уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження належного йому майна, а тому для уникнення наведених ризиків та виконання рішення в майбутньому наявна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів, наголошує на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою надасть змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Вище наведене кореспондується з практикою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі 910/3836/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Апелянт зазначає, що недобросовісна поведінка ОСОБА_2 , відсутність щирого каяття за скоєне, відсутність вибачень перед ОСОБА_4 , часте та свідоме ігнорування судових засідань, перекручування фактів, що мають значення для правильного вирішення справи, відверте небажання добровільно компенсувати витрати на лікування та моральну шкоду позивачу, прямо вказує на можливість та загрозу в приховуванні майна та грошей, що унеможливить виконання рішення суду. Наведене свідчить про обґрунтованість та реальність підстав для побоювань позивача щодо подальших дій ОСОБА_2 для навмисного приховування належних йому грошових коштів з метою уникнення обов`язку відшкодування грошових коштів ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, а саме про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову, мав дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю безпідставного порушення прав відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що причинами сумніву щодо добросовісності відповідача є факт свідомого ухилення від добровільного відшкодування шкоди, значний розмір завданої шкоди та наявність можливості у відповідача користуватись належним йому майном.

Суд першої інстанції зазначив, що жодних відомостей про наявність у відповідачів рахунків в банківських установах та грошових коштів на цих рахунках на зазначену в позовних вимогах суму позивач суду не надає. Проте у позивача відсутня можливість самостійно отримати вказану інформацію, проте з метою забезпечення ефективного захисту прав ОСОБА_1 , а тому обраний захід забезпечення позову є таким, який в найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими ним вимогами.

Невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені процесуальним законодавством підстави, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, у тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 в межах ціни позову 2 316 451,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 4 грудня 2023 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник