ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/39/23 Номер провадження 22-ц/814/3864/23Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.Є. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

на заочне рішення Диканського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року, постановлене суддею Петренко Л.Є.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

06.01.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості заборгованість за кредитним договором №6/3216080 від 17.02.2021. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 184 901,71 грн., із якої: 21 111,80 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 108 539,32 грн. - строкова заборгованість за кредитним договором; 3 725,00 грн. - нарахована комісія; 37 250,00 грн. - прострочена комісія; 1 303,55 грн. - нараховані відсотки; 12 972,04 грн. - прострочені відсотки.

Заочним рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 30.03.2023 позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №6/3216080 від 17.02.2021 у сумі 143 392,71 грн., із яких: 108 539,32 грн. - строкова заборгованість; 21 111,80 грн. - прострочена заборгованість; 1 303,55 грн. - нараховані відсотки; 12 972,04 грн. - прострочені відсотки; судовий збір у розмірі 2 158,92 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належності виконання зобов`язання, а тому до стягнення підлягає заборгованість за кредитом та відсотками, включно із простроченими, згідно наданого позивачем розрахунку. У задоволенні стягнення комісії, у тому числі простроченої, відмовлено за безпідставністю та необґрунтованістю підстав їх нарахування.

АТ КБ «Креді Агріколь Банк» оскаржило рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог частині нарахування комісії, районний суд залишив поза увагою вимоги Закону України «Про споживче кредитування»,яким визначено право банку на нарахування комісії за користування кредитними коштами, та що послуги, які вони надавали, не є безоплатними згідно з вимогами ст.11 цього Закону, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, сформованим у справах №467/555/219 (постанова від 26.12.2019) та №461/1763/20 (постанова від 13.05.2021).

Просить врахувати, що відповідач був обізнаний про такі умови кредитування, у тому числі ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, та не звертався до банку щодо надання йому послуг, які визначені, як безоплатні даним Законом; а у разі його звернення такі послуги були б надані йому безоплатно.

Вважає висновки районного суду щодо нікчемності умов договору про нарахування комісії такими, що суперечать вимогам матеріального права, оскільки законом не передбачено нікчемності цих умов, а лише визнання їх недійсними.

Зазначає, що при постановленні рішення суд першої інстанції залишив поза увагою презумпцію правомірності такого правочину, визначенуст.204 ЦК України, та неправильно застосував вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що 17.02.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №6/3216080, за умов якого останньому надано кредит у сумі 149 000,00 грн. строком на 60 місяців - з 17.02.2021 по 16.02.2026 (включно), зі сплатою 12% річних та комісійної винагороди 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеному у п.1.1. кредитного договору./а.с.15-16/

Як установлено судом, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши в користування відповідачу кредитні кошти у сумі 149 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 17.02.2021 №35324438-1, а також випискою по рахунку ОСОБА_1 /а.с.7, 8-14/

01.09.2022 позивачем надіслано ОСОБА_1 вимогу №10451/851 щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за комплексним договором №6/3216080 від 17.02.2021, у якій повідомляє, що станом на 01.09.2022 прострочена заборгованість за кредитним договором становить: прострочений кредит 16 82,72 грн.; прострочені проценти 10 374,10 грн.; прострочена комісія 29 800,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 0,00 грн.

Керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами кредитного договору, Банк вимагає протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги, достроково повернути банку у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі, передбачені кредитним договором, а саме: сума кредиту 129 651,12 грн.; проценти 10 374,10 грн.; комісія 29 800,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 0,00 грн./а.с.6/

Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем для суду, заборгованість за кредитним договором №6/3216080 від 17.02.2021 становить 184 901,71 грн., із якої: 21 111,80 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 108 539,32 грн. - строкова заборгованість за кредитним договором; 3 725,00 грн. - нарахована комісія; 37 250,00 грн. - прострочена комісія; 1 303,55 грн. - нараховані відсотки; 12 972,04 грн. - прострочені відсотки./а.с.5/

Частково задовольняючи вимоги позову та постановляючи до стягнення заборгованість за кредитом та його відсотками, включно із простроченими, районний суд виходив із підстав їх доведеності належними доказами, не спростованими відповідачем.

Разом із цим, установивши, що позичальнику установлено щомісячну плату за супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, пункт 1.3.2. Договору суд визнав несправедливим через дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника, а також невідповідність таких умов кредитування вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає підстави стягнення комісії, включно із простроченою, за безпідставністю та необґрунтованістю.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, ґрунтується на довільному тлумаченні умов кредитування та переоцінки доказів на власну користь.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії,які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження №61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року по справі №361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Як убачається із кредитного договору №6/3216080 від 17.02.2021 (п.1.3.2.), за користування кредитними коштами позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,5 % від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо./а.с.15/

У ході судового розгляду справи позивачем не надано судам першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала у себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. Тоді як паспорт споживчого кредитну не є таким доказом, а його підписання не є погодженням істотних умов кредитування.

За таких обставин доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в частині нікчемності вимог про стягнення комісії не спростували, зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Диканського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.09.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

О.В. Чумак