П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/305/23

Провадження № 22-ц/4815/973/23

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено

повним текстом 27 червня 2023 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича на додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 червня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за прострочення виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року в суд звернулася представник ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А.О. з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі - ПрАТ "СК "ВУСО"), в якому просила стягнути з останнього на користь свого довірителя пеню в розмірі 23 810,10 гривень, 3% річних в розмірі 11 752,89 гривень та інфляційні втрати в розмірі 56 048,63 гривень за несплату (прострочення сплати) страхової виплати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 червня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ "СК "ВУСО" на користь ОСОБА_1 суму нарахованої пені у розмірі 23 810,10 гривень, суму 3 % річних за користування коштами у розмірі 11 752,89 гривень, суму інфляційних збитків у розмірі 56 048,63 гривень. Стягнуто з ПрАТ "СК "ВУСО" на користь держави 916,11 гривень судового збору.

Додатковим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 червня 2023 року заяву представника позивача - адвоката Ієговської А.О. про стягнення судових витрат у справі задоволено. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ПрАТ "СК "ВУСО" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 гривень.

Основне та додаткове рішення суду оскаржено представником відповідача - адвокатом Шиліним В.А. в апеляційному порядку, де він просив рішення суду першої інстанції від 20 червня 2023 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ "СК "ВУСО" залишити без задоволення, а також просив змінити додаткове рішення від 27 червня 2023 року та ухвалити нове з врахуванням положень ст. 137, 141 ЦПК України, принципів пропорційності та справедливості. Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційну скаргу представника ПрАТ "СК "ВУСО" - адвоката Шиліна В.А. залишено без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 червня 2023 року - без змін. Щодо додаткового рішення, то, вказуючи про його хибність, адвокат покликався на те, що воно є необґрунтованим і незаконним, суперечить принципам пропорційності та справедливості розподілу судових витрат, а при його ухваленні залишено поза увагою заяву відповідача про зменшення їхнього розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано матеріалами справи, в суді попередньої інстанції представник позивача заявляв про стягнення з відповідача понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу витрат в сумі 10 000 гривень. Для вирішення цього питання суду були надані копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03 березня 2020 року та детального опису робіт (наданих послуг) від 26 січня 2023 року.

У поданому відзиві на позов, як в наступному - в апеляційній скарзі, представник ПрАТ "СК "ВУСО" зазначав про те, що понесені позивачем на правничу допомогу витрати є необґрунтованими, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності.

Між тим, заперечуючи проти стягнення витрат та наводячи правові норми, що регулюють питання розподілу витрат на правничу допомогу, адвокат жодним чином не обґрунтовував та не конкретизував, які саме з наданих послуг (роботи) адвокатського об`єднання не відповідають зазначеним засадам судочинства, і в чому полягає ця невідповідність.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Отже, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для позивача, колегія суддів вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу та погоджується з місцевим судом про необхідність покладення на відповідача обов`язку їх компенсувати.

Колегія суддів також бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати іншу сторону, в даному випадку - це страхова компанія, утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та вчинення дій, які перешкоджають отримати фізичній особі встановлену спеціальним законом регламентну виплату.

Суд ураховує, що спір виник внаслідок неправильних дій страхової компанії, а це надає право суду покласти на неї судові витрати повністю.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Всупереч ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України адвокат відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу належним чином не обґрунтував, неспівмірності витрат не довів.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків