Справа № 629/1734/23
Провадження № 2/629/390/23
14.09.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею у порядку набувальної давності, право власності на 1/4 частини нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_5 . В обґрунтування позову посилається на те, що 24 січня 1994 року Лозівським ковальсько-механічним заводом видано свідоцтво про право власності на житло, на підставі якого ОСОБА_4 , та членам його сімї: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить 3-х кімнати квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 1994 року, вона разом з батьками та сестрою мешкаю у вказаній квартирі, її сестра відповідач по справі ОСОБА_8 , у вказаній квартирі не мешкає з 19.02.2009р., оскільки у 2009 році, вона зібрала речі та виїхала працювати за кордон. Впродовж останніх 10 років відповідач не несла витрат по утриманню житла, не проводила ремонті роботи, не сплачувала комунальні послуги. Позивач постійно мешкає у вказаній квартирі, проводить капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги та зазначає, що відповідач не пред`являла їй претензій щодо користування та володіння житлом. На теперішній час відповідачка постійно мешкає за кордоном і не бачить сенсу приїжджати до міста для переоформлення своєї частки. Вона неодноразово разом з батьками зверталась до відповідачки з проханнями приїхати здійснити переоформлення її частки на неї, відповідач обіцяла, однак своєї обіцянки не виконала оскільки працює на круїзному лайнері, та знаходиться весь час за кордоном. В зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, в разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 жодного разу не з`явилася, тоді як про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та відзив на позов не надавала.
Треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували, щодо задоволення позовних вимог, додатково зазначили, що їх старша донька відповідач по справі вже більше 15 років не проживає разом з ними у вказаній квартирі, мешкає та працює за кордоном, має свою сім`ю та намірів повернутись в Україну не має, молодша донька-позивач по справі мешкає разом з ними, допомагає в побуті та несе витрати по утриманню квартири.
Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Лозівським ковальсько механічним заводом від 24.01.1994 трикімнатна квартира за адресою мкрн.4, б.41, кв.40 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.6)
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08.12.2017, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ». (а.с.5)
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації Актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 20.10.2007, вбачається що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на шлюбне « ОСОБА_13 ». (а.с.13)
Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2020, об`єкт нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності оформлена та зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7,10-12)
Ч.1ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
Таким чином набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.
Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач була обізнана відносно того, що власником 1/4 частини нерухомого майна, а саме квартири, яка є предметом спору та на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, є ОСОБА_2 , а тому не можна вважати володіння позивачем 1/4 частини квартири, добросовісним.
Згідно з вимогами п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючисьст.4, 10, 11-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, ст.15, 328, 344 ЦК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю -відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_8 , АДРЕСА_1 .

Треті особи: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 .

Суддя Олександр ТКАЧЕНКО