Справа № 466/1190/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 вересня 2023 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Дзвінник Х.Ю.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договорів та стягнення коштів

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договори на виготовлення меблів №00034 від 29.04.2021 та №00034 від 02.07.2021, укладені між нею та ОСОБА_3 , стягнути з відповідача на її користь 66500 грн, сплачених як передоплату за договорами на виготовлення меблів №00034 від 29.04.2021 та №00034 від 02.07.2021, моральну шкоду у розмірі 20000 грн, пеню в розмірі 132900 грн, інфляційні втрати в розмірі 20325,32 грн, 3% річних в розмірі 2935,57 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн та судовий збір у розмірі 2426,61 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено два договори на виготовлення меблів: договір №00034 від 29.04.2021 на загальну суму 95527 грн та договір №00034 від 02.07.2021 на загальну суму 37373 грн. У відповідності до вищезазначених договорів відповідач (виконавець) зобов`язався виконати за завданням позивача (замовника) роботи з виготовлення меблів і передати результат роботи позивачу, а позивач зобов`язався прийняти їх та оплатити. При укладенні договорів ОСОБА_2 було здійснено передоплату в загальній сумі 66500 грн. Згідно умов договорів фактичною датою готовності виробу було визначено 10.07.2021 (згідно договору №00034 від 29.04.2021) та 17.09.2021 (згідно договору №00034 від 02.07.2021). Проте відповідач своїх зобов`язань за договорами не виконав, він постійно видумував різні причини затримки виконання свого зобов`язання за договорами. Обманював, почав пропадати зі зв`язку, практично не відповідав на дзвінки позивачки. По сьогоднішній день кошти відповідач їй не повернув, замовлення за договорами не виконав. З врахуванням наведеного просить розірвати договори на виготовлення меблів: №00034 від 29.04.2021 та №00034 від 02.07.2021 та повернути оплачені нею кошти в загальній сумі 66500 грн. Просить стягнути загальну суму пені у розмірі 132900 грн, інфляційні втрати, які становлять 20325,32 грн та 3% річних, які становлять 2935,57 грн. Позивачка зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань, безпідставне зволікання щодо виготовлення і передачі позивачу у власність меблів, фактичне ігнорування підрядником норм діючого законодавства та його протиправні дії призвели до втрати позивачем та членами її сім`ї душевної рівноваги та систематичних страждань. Через дії відповідача був порушений нормальний спосіб життя позивачки. ОСОБА_2 пережила сильні душевні страждання через втрату своїх коштів, які майже два роки перебувають у користуванні відповідача. Через дії відповідача очікуваний переїзд у нову власну квартиру затягнувся аж на рік. Крім того, через неможливість здійснити переїзд до власного нового житла сім`я позивачки змушені були платити орендну плату за квартиру, в якій на той час проживали. Це все завдавало їй душевних страждань, породжувало неспокій та тривогу. Тому, завдану їй моральну шкоду вона оцінює в розмірі 20000 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивачки позовну заяву підтримала, дала пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 29 квітня 2021 року між ОСОБА_3 (виконавець) та ОСОБА_4 (замовник) було укладено договір на виготовлення меблів №00034, відповідно до якого виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника роботи з виготовлення меблів (далі виріб) і передати результат роботи замовнику, а замовник відповідно до умов цього договору забов`язується прийняти та оплатити виготовлений виріб. Фактична дата готовності виробу (на складі виконавця) до доставки: 10 липня 2021 року /а.с. 9-14/.

Відповідно до п. 3.1. договору 50 % від загальної вартості договору замовник оплачує авансом в момент підписання цього договору шляхом внесення грошових коштів в касу виконавця.

Загальна вартість договору: 95527 грн.

Відповідно до п. 3.1.1. сума передплати: 48000 грн.

Відповідно до п. 4.2.11 у разі порушення виконавцем строку виконання своїх зобов`язань, передбачених п.2 цього договору з вини виконавця, замовник вправі стягнути з виконавця неустойку, у розмірі 1% від загальної вартості недопоставлених елеметів виробу за кожен день прострочки, починаючи з дати підписання Акту приймання передачі виробу, але у будь-якому випадку не більше загальної вартості недопосталених елементів виробу.

Також 02 липня 2021 року між ОСОБА_3 (виконавець) та ОСОБА_4 (замовник) було укладено договір на виготовлення меблів №00034, відповідно до якого виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника роботи з виготовлення меблів (далі виріб) і передати результат роботи замовнику, а замовник відповідно до умов цього договору забов`язується прийняти та оплатити виготовлений виріб. Фактична дата готовності виробу (на складі виконавця) до доставки: 17 вересня 2021 року /а.с. 15-20/.

Відповідно до п. 3.1. договору 50 % від загальної вартості договору замовник оплачує авансом в момент підписання цього договору шляхом внесення грошових коштів в касу виконавця.

Загальна вартість договору: 37373 грн.

Відповідно до п. 3.1.1. сума передплати: 18500 грн.

Відповідно до п. 4.2.11 у разі порушення виконавцем строку виконання своїх зобов`язань, передбачених п.2 цього договору з вини виконавця, замовник вправі стягнути з виконавця неустойку, у розмірі 1% від загальної вартості недопоставлених елеметів виробу за кожен день прострочки, починаючи з дати підписання Акту приймання передачі виробу, але у будь-якому випадку не більше загальної вартості недопосталених елементів виробу.

ОСОБА_2 виконала взяті на себе зобов`язання і сплатила передоплату за договором на виготовлення меблів №00034 від 29.04.2021 у розмірі 48000 грн та за договором на виготовлення меблів №00034 від 02.07.2021 у розмірі 18500 грн. Однак відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконав умови договорів та ухиляється від їх виконання по сьогодні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо виготовлення продукції у строк, вказаний у договорах, не виконав, вимоги позивачки про розірвання договорів є обґрунтованими, відтак договір на виготовлення меблів №00034 від 29.04.2021 та договір на виготовлення меблів №00034 від 02.07.2021 слід розірвати. При цьому сплачені грошові кошти за договорами у розмірі 66500 грн підлягають поверненню позивачці.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як вбачається із оспорюваних договорів сторони передбачили у договорі право замовника на стягнення неустойки, як способу забезпечення зобов`язання, що передбачено п. 4.2.11 договору.

Таким чином, оскільки розмір неустойки перевищує загальну вартість договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 132900 грн, що становить загальну вартість замовлення (95527 грн за договором на виготовлення меблів №00034 від 29.04.2021 + 37373 грн за договором на виготовлення меблів №00034 від 02.07.2021).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Відповідно до розрахунку, поданого позивачкою, розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних становить: 20325,32 грн - втрати від інфляції, 2935,57 грн - 3 % річних.

Будь-яких доказів на спростування наданого позивачкою розрахунків заборгованості відповідач суду не надав, а тому суд з таким погоджується.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Під час розгляду справи по суті судом встановлено, що позивачка дійсно зазнала душевних страждань, що мають причинно-наслідковий зв`язок з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань згідно оспорюваних договорів. Однак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн підлягають задоволенню частково, а саме: у розмірі 2000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачці.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Позивачкою до матеріалів справи долучено договір №16 про надання правової допомоги від 30.12.2022 та опис юридичних послуг за договором №16 від 30.12.2022, проте жодних доказів, які б підтверджували оплату понесених позивачкою ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн суду не надано. Відтак вимога позивачки про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2246 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 11, 23, 202, 526, 530, 549-550, 611, 625-626, 651, 837, 849, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Розірвати договори на виготовлення меблів №00034 від 29.04.2021 року та №00034 від 02.07.2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 66500 (шістдесят шість тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 132900 (сто тридцять дві тисячі дев`ятсот) гривень, інфляційні втрати у розмірі 20 325 (двадцять тисяч триста двадцять п`ять) гривень 32 копійки, три відсотки річних у розмірі 2 935 (дві тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2246 (дві тисячі двісті сорок шість) гривень судового збору.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 000 гривень витрат на професійну правову допомогу - відмовити.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.09.2023.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 466/1190/23. Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.