Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 522/6594/23
Номер провадження: 2/511/436/23
29 вересня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Бобровська І. В.,
за участю секретаря судового засідання Руденко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця до ОСОБА_1 про стягнення безпідставних набутих грошових коштів та відсотків за користування ними.
05.04.2023 року Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця звернулись з позовної заявою до ОСОБА_1 про стягнення безпідставних набутих грошових коштів та відсотків за користування ними до Приморського районного суду м. Одеси
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2023 року вищевказані матеріали були направлені до Роздільнянського районного суду Одеської області, за підсудністю.
29.05.2023 року вищевказані матеріали надійшли на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023 року були розподілені в провадження судді Бобровської І.В.
Вищевказана позовна заява мотивована тим, що у виробничому підрозділі Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна, працює провідник пасажирських вагонів ОСОБА_1 з 23.07.2021 року на умовах строкового трудового договору.
З 05.04.2023 року ОСОБА_1 на роботі не з`являється, про причини відсутності не повідомляє.
Позивач намагався врегулювати вказаний спір в досудовому порядку. Відтак на адресу відповідача було направлено повідомлення від 31.03.2022 року №ПКВЧД-3/14-185, щодо необхідності звернутись у 7-ми денний строк для вирішення питання про повернення неправомірно отриманих коштів. Відповідач отримав вказане повідомлення 12.04.2022 року, проте ні у 7-ми денний строк, ні станом на день подання позовної заяви до суду до позивача не звернулась, гроші не повернула.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.06.2023 року провадження по справі відкрито, в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
07.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: протокол №ПКВЧД 3-16/223 від 29.04.2022 року та пояснювальну записку бухгалтера 1 категорії ОСОБА_3 від 31.03.2022 року.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
З позовної заяви вбачається, що у виробничому підрозділі Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна, працює провідник пасажирських вагонів ОСОБА_1 з 23.07.2021 року на умовах строкового трудового договору.
Однак, відповідних доказів, копії трудового договору, на підтвердження трудових відносин між сторонами до матеріалів позовної заяви не долучено.
Як зазначає позивач, відповідачка ОСОБА_1 на роботі не з`являється, про причини відсутності не повідомляє.
Вказаний лист було отримано ОСОБА_1 12.04.2023 року, що підтверджується статусом відстеження, однак у строк зазначений у листі та на момент подання заяви ОСОБА_1 не здійснила жодних дій щодо повернення коштів.
При виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Схожий висновок зроблений в постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження №61-1022св22), судді дали тлумачення норм передбачених ст. 1212 ЦК України. Передбачені такою статтею позадоговірні зобов`язання виникають за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Тому предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).
Верховний Суд зазначив, що вказані норми свідчать, «що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів».
Суд зазначає, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У вказаній цивільній справі позивач сплатив кошти відповідачу знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).
За положеннями ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки вимога щодо стягнення відсотків та інфляційних витрат за користування коштами є похідною від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити, а також відмовити у стягнення судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76-84, 141, 263-265, 268?280-282 ЦПК України, главою 83 ЦК України суд,
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця до ОСОБА_1 про стягнення безпідставних набутих грошових коштів та відсотків за користування ними відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, , в особі: Виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції «Одеса Головна», філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», адреса: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 26, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

Суддя І. В. Бобровська