ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/1251/20 Номер провадження 22-ц/814/436/23Головуючий у 1-й інстанції Квітка О.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Лобов О.А., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю прокурора Вороненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року, постановлене суддею Квітка О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

01.12.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання за ним права на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності АТ «Промінь» розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 19.06.1990 був прийнятий до членів колгоспу ім.Кірова, а 01.09.1990 зарахований студентом бухгалтерського відділення економічного факультету Аграрного університету імені Докучаєва, звідки був відрахований 01.07.1995, у зв`язку із закінченням навчання. Цього ж дня його було прийнято на посаду бухгалтера АТ «Промінь», де він працював до 25.02.1998. Так, на час видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-13-49-000262 від 11.05.1995 на підставі розпорядження Золочівської районної ради від 29.03.1995 він був членом АТ «Промінь» (колишній колгосп ім.Кірова). Разом із цим, з невідомих причин, його не було включено до списку громадян-членів АТ «Промінь», що додається до державного акту, та не було виділено земельну ділянку, про що позивач дізнався лише з листа відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.09.2020. Проте, як член КСП він має право на земельну частку (пай) та просить захистити порушене право в межах заявлених вимог.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , як за колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) загальною площею 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Рішення районного суду вмотивовано доведеністю заявлених вимог позову та його підставністю.

Керівник Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради оскаржив рішення районного суду до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Наголошує, що у даному випадку право колективної власності на майно (пай) припинене в силу внесення змін до земельного законодавства. Однак районним судом не встановлено обставини паювання земель колективної власності ПАТ «Промінь», зокрема, яку площу земель було розподілено, чи залишилися нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї), чи створювався під час паювання резервний фонд КСП, який можливо було використовувати для виділення земельних ділянок членам КСП, які не отримали їх при паюванні, та чи надавали місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування згоду на передачу земель резервного фонду для задоволення таких потреб.

Із огляду на припинення права колективної власності та перехід у комунальну власність всіх земель, які розташовані на території відповідної громади, вважає, що даний спір фактично є спором про позбавлення територіальної громади прав на землю комунальної форми власності. Оскільки визнання за особою будь-яких прав на землю з числа земель комунальної форми власності можливе лише шляхом вільного волевиявлення власника земельної ділянки органу місцевого самоврядування. Таким чином суд вийшов за межі повноважень, наданих йому законом, перебравши на себе повноваження органу місцевого самоврядування, що створює загрозу майновим інтересам держави в особі уповноваженого органу щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності.

Вважає необґрунтованими висновки районного суду щодо наявності у позивача законних підстав для набуття права на земельну частку (пай). Так, поза увагою районного суду залишилося, що за інформацією відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області позивач не був включений до списку громадян-членів КСП, який додається до державного акту на право колективної власності на землю АТ «Промінь», сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім`я не реєструвався, а земельна ділянка не виділялася; згідно копії трудової книжки 01.07.1996 прийнятий на роботу та 25.02.1998 звільнений за власним бажанням. Тобто у трудовій книжці відсутні відомості як про переведення до АТ «Промінь», так і про прийняття в члени товариства.

Зазначає, що відповідно до архівного витягу із протоколу №5 від 27.06.1995 трудові відносини у ОСОБА_1 та АТ «Промінь» розпочалися саме 27.06.1995, тобто вже після видачі державного акту на право колективної власності. При цьому його було лише прийнято на роботу та звільнено за власним бажанням. Жодних відомостей про те, що його було включено до членів КСП указані протоколи не містять. Водночас, належним доказом на підтвердження членства в КСП є рішення загальних зборів, прийняте за заявою громадянина, яке позивачем не надано, а отже не доведено право вимоги за цим позовом.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не пропущено. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд самостійно зобов`язаний застосувати наслідки його спливу. Судом першої інстанції не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували неможливість позивача дізнатися про порушення свого права та поважність причин пропуску строку позовної давності, безпідставно не застосовано наслідки її спливу.

Зазначає, що судом першої інстанції, у порушення вимог процесуального законодавства, не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляду справи, і цей недолік не може бути усунутий у суді апеляційної інстанції. Вказує, що у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідачами у справах за позовами громадян, пов`язаними з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) є КСП, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. За таких обставин, установивши, що позивачем пред`явлено позов не до усіх належних відповідачів, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позовних вимог, у тому числі, і з цих підстав, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу.

Наголошує, що у даному випадку підставою представництва прокуратурою у суді інтересів держави є наявність порушення державних інтересів у сфері земельних відносин, яке виявилося у визнанні за позивачем права на земельну частку (пай) всупереч встановленому законодавством порядку набуття прав на землю, за відсутності волевиявлення уповноваженого власника та розпорядника земель Золочівської селищної ради. У даному випадку прокурор звертається до суду не лише в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, а також в інтересах територіальної громади, всупереч інтересам якої діяв орган місцевого самоврядування, на легітимність і добросовісність дій якого розраховує громада.

Вказує, що Золочівською селищною радою з моменту винесення судом першої інстанції рішення у справі до теперішнього часу, за наявності підстав, що були цьому органу очевидні, не вжито заходів судового захисту інтересів держави шляхом оскарження судового рішення, що свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу та його бездіяльність, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.08.2018 у справі №807/62/16/. У даному випадку подання прокуратурою апеляційної скарги є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган був обізнаний про факт порушення інтересів держави, тому лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має таку процесуальну можливість.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.05.2023відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 19.05.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 19.06.1990 прийнятий у члени колгоспу імені Кірова Золочівського району Харківської області на підставі наказу №6 від 25.06.1990; 01.09.1990 - зарахований студентом 1 курсу бухгалтерського відділення економічного факультету Аграрного університету імені Докучаєва на підставі наказу №396-уч від 30.07.1990; 01.07.1995 - відрахований у зв`язку із закінченням навчання на підставі наказу №344-уч від 27.06.1995; 01.07.1996 - зарахований в АТ «Промінь» на посаду бухгалтера на підставі протоколу правління №5 від 26.06.1995; 25.02.1998 - звільнений з роботи за власним бажанням на підставі протоколу №13 від 14.02.1998./а.с.22-23/

Розпорядженням Представника Президента України Золочівської районної державної адміністрації Харківської області Сердюка М. від 18.03.1994 згідно із листом акціонерного товариства «Промінь» № 101 від 14.03.1994 перереєстровано Статут акціонерного товариства «Промінь», зареєстрований розпорядженням Представника Президента України в районі №176 від 11.09.1992 у зв`язку зі зміною типу товариства./а.с.56/

Відповідно до положень Статуту акціонерного товариства «Промінь», прийнятого на загальних зборах акціонерів акціонерного товариства «Промінь», протокол від 05 лютого 1994 року, зареєстрованого розпорядженням Представника Президента України в Золочівському районі №75 від 18.03.1994: п.1.7 акціонерне товариство «Промінь» - колективне господарське агроформування утворене на базі колгоспу імені Кірова. Акціонерне товариство являється правонаступником колгоспу ім.Кірова; п.4.1,4.2 засновниками товариства є власники майнового земельного паю, який вони отримали в результаті реорганізації колишнього колгоспу ім.Кірова, працівники товариства, які отримали безкоштовно акції з колективної власності, разом з акціями отримують права засновників товариства; п. 5.1 акціонерне товариство складають учасники товариства - громадяни, організації та підприємства, що купили акції товариства; п. 8.3 земля розподіляється на паї серед акціонерів-засновників згідно з діючим законодавством України; п. 9.1 при виході акціонера-засновника із товариства з метою створення селянського (фермерського) господарства йому надається вся належна частка майна в грошовій або натуральній формі, а також відповідна частка землі.

Із Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР №13-49-000262 від 11.05.1995, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, відповідно до рішення ІV сесії ХХІІ скликання Золочівської районної ради народних депутатів від 29.03.1995 сільськогосподарському акціонерному товариству «Промінь» Золочівського району Харківської області передано у колективну власність 4978,9 гектарів землі в межах згідно з планом./а.с.11-21/

За змістом листів начальника Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Трофімова В.П. №842/142-20 від 18.09.2020 та №847/142-10 від 24.09.2020 Державний акт на право колективної власності САТ «Промінь» серії ХР-13-49-000262 видано на підставі рішення ІV сесії ХХІІ скликання Золочівської районної ради народних депутатів від 29 березня 1995 року, зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 11.05.1995; ОСОБА_1 не включений до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю САТ «Промінь»; протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) САТ «Промінь» та список осіб, які взяли участь у їх розподілі у відділі відсутні; сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності САТ «Промінь» на ім`я ОСОБА_1 не виготовлялися; достовірною інформацією щодо наявності на території Золочівської селищної ради Харківської області нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок САТ «Промінь» станом на теперішній час відділ не володіє, так як розпорядником вказаних земель після 01.01.2019 є Золочівська селищна рада; середній розмір земельної частки (паю) САТ «Промінь» становить 5,06 в умовних кадастрових гектарах. Розмір земельної частки (паю) на одну особу САТ «Промінь» згідно з розпорядженням Золочівської райдержадміністрації від 10.08.2000 № 218 становить 5,06 в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельної частки (паю) загальною площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2020 становить 164423,82 грн./а.с.6,7/

Із архівної довідки Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 13.11.2020 №02-20/4702 убачається, що в архівному фонді колгоспу ім.Кірова у відомостях нарахування заробітної плати АТ «Промінь», ВАТ «Промінь» за 1995-1998 роки та в книзі обліку трудового стажу та заробітку АТ «Промінь» за 1998 рік значиться ОСОБА_1 із вересня 1995 року по лютий 1998 року.

Із архівних витягів з протоколу правління №5 ВАТ «Промінь» від 27.06.1995 та протоколу №6 засідання правління колгоспу імені Кірова Золочівської селищної ради від 25.06.1990 слухали заяви ОСОБА_1 при прийняття на роботу та у члени колгоспу, постановили прийняти бухгалтером./а.с.9,10/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що позивач до розпаювання земель колективної власності був прийнятий до членів колгоспу імені Кірова, який згодом було реорганізовано в АТ «Промінь», де пропрацював до 25.02.2001. При цьому він добровільно не виходив та не був виключений із членів товариства на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі 11.05.1995 державного акту на право колективної власності АТ «Промінь», у зв`язку із чим набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акту відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Враховуючи, що у цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, суд визнав, що земельна ділянка позивача відповідно до положень ст.ст. 12,19, 25 ЗК України, ст.ст.5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Визнавши, що у позивача, як члена КСП, виникло право на земельну частку (пай), районний суд дійшов висновку, що його реалізація не порушує майнові права відповідача та не призводить до правової невизначеності. Позивач сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право. Тому суд визнав, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) не пропущено.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Згідно статті першої Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за №2114-ХІІ від 14.02.1992 колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України №2114-ХІІ від 14.02.1992, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.12.1999 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999- квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч.2 ст.14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Частинами дев`ятою, десятою статті 5 ЗК України 1990 року визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч.ч.6, 7 ст.6 цього Кодексу.

За змістом ч.ч.6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч.2 ст.23 ЗК України 1990 року).

Згідно п.17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

За змістом статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п.2 Указу від 08.08.1995 за №720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно із вимогами ст.ст.22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) та Указу від 08.08.1995 за №720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови від 16.04.2004 за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Із матеріалів справи убачається, що АТ «Промінь» є правонаступником колгоспу ім.Кірова, членом якого із 19.06.1990 був позивач. На момент передачі земель у колективну власність у 1995 році та видачі 11.05.1995 державного акту на право колективної власності АТ «Промінь», позивач залишався членом КСП; у період із 01.09.1990 по 01.07.1995 він проходив навчання у Аграрному університеті імені Докучаєва, а із 01.07.1996 по 25.02.1998-перебував у трудових відносинах із АТ «Промінь». Відомостей про його виключення із членів КСП матеріали справи не містять, отже, позивач мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку з невідомих причин.

Доводи апеляційної скарги, що на час розпаювання позивач не перебував із КСП у трудових відносинах, не спростовують правильність таких висновків, оскільки законодавець пов`язує виникнення у особи права на земельну частку (пай) саме із наявністю у особи членства у КСП, що підтверджується відомостями трудової книжки колгоспника. Такий доказ є належним та допустимим, а встановлені ним обставини не можуть бути спростовані посиланнями на відсутність у справі рішення загальних зборів на підтвердження членства у КСП, а також відсутності запису в трудовій книжці про переведення позивача до АТ «Промінь» та про його прийняття у члени товариства, яке є правонаступником КСП.

Проте колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Із огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме, ЦК Української РСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР установлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як убачається із матеріалів справи право на позов у позивача виникло із 11.05.1995, після видачі АТ «Промінь», колишній КСП імені Кірова, державного акту на землю. Таким чином позивач про порушення своїх прав дізнався або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників. Проте він звернувся до суду лише у грудні 2020 року, що свідчить про те, що позивач пропустив установлений законодавством строк звернення до суду із цим позовом.

Звертаючись до суду із позовом, позивач не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі №600/528/16.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а норми матеріального права застосовані неправильно, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із постановленням нового про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст.141 ЦПК України із позивача підлягає стягненню на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1 261,21 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3, 4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради -задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1 261,21 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.11.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.А. Лобов

О.В. Чумак