КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/239/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду міста Києва Якимець О.І.,

по цивільній справі № 758/10510/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого просив стягнути майнову шкоду у сумі 68 382 грн. 93 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 02 вересня 2019 року о 08 год. 45 хв. у м. Києві по п-ту Г.Ватутіна, 16, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Suzuki Grand Vitara д.р.н. НОМЕР_1 , під час руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Hyundai IX35, д.р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , що спричинило збитки механічні пошкодження транспортного засобу та зумовило матеріальні збитки для позивача, які пов`язані з відновлювальним ремонтом. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у справі № 755/15354/19 винним у вчиненні ДТП було визнано ОСОБА_1 . На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Suzuki Grand Vitara д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТзДВ «СК «Кредо». Згідно звіту № 188335_1/09/16 від 23 вересня 2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням фізичного зносу становить 64 770 грн. 59 коп. Позивачем було здійснено ремонт автомобіля за що сплачено кошти у сумі 129 069 грн. 20 коп. 01 листопада 2019 року ТзДВ «СК «Кредо» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 60 686 грн. 27 коп. Таким чином, різниця між реальними збитками та страховим відшкодуванням становить 68 382 грн. 93 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68 382 грн. 93 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що розмір страхового відшкодування, що належав до виплати позивачу складає 64 770 грн. 59 коп., плюс ПДВ на вартість відновлювального ремонту 10 666 грн. 67 коп. Наявні в матеріалах справи рахунок на оплату кузовного ремонту № 27 від 13 січня 2020 року, товарний чек на придбання змінних частин № 11 від 09 січня 2020 року та платіжні доручення №№ 8, 9, не можуть бути належними доказами на понесення позивачем витрат на ремонт автомобіля, оскільки вони не є первинними документами, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 915/641/19. Факт виконаних робіт, фіксується актом виконаних робіт, що є первинним документом, який позивачем надано до суду не було. Довідка ТОВ «Гермес-Фінанс Інвест» від 28 липня 2020 року, є недостовірною та не може бути прийнята до уваги в якості доказу проведення відновлювального ремонту. Під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом не було визначено розмір відповідальності страховика, розмір фактичних витрат пов`язаних із відновлювальним ремонтом автомобіля, а відтак, розрахувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, неможливо. Вважає, що не залучення до участі у справі ТДВ «СК «Кредо», призвело до невірного встановлення розміру відповідальності страховика, а відтак і ухвалення неправомірного рішення.

Позивачем на адресу Київського апеляційного суду надано відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що суд першої інстанції встановивши, що розмір завданого йому збитку перевищує сплачену на його користь суму страхового відшкодування, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вважаючи, що підстави для залучення до участі у справі в якості третьої особи ТДВ «СК «Кредо», не було необхідності.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Судом при розгляді справи встановлено, що 02 вересня 2019 року о 08 год. 45 хв. у м. Києві по п-ту Г.Ватутіна, 16 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Suzuki Grand Vitara, під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Hyundai IX35, власником якого є ОСОБА_2 , винним у вчиненні якої, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у справі 3 755/15354/19 визнано ОСОБА_1 .

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Suzuki Grand Vitara - ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Кредо» за полісом № АО/3431275 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну - 100 000 грн. (а.с. 08).

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу за №1883345_1/09/16, складеного 23 вересня 2019 року, вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ Hyundai IX35 - 128 654 грн. 91 коп., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу - 75 523 грн. 91 коп., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу без врахування ПДВ 20 % на змінні складові та матеріали - 64 770 грн. 59 коп. (т. І а.с. 09-30).

01 листопада 2019 року ТДВ «СК «Кредо» виплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 60 686 грн. 27 коп., що підтверджується листом від листом ТДВ «СК «Кредо» від 18 червня 2020 року (а.с. 31-32) та визнається сторонами.

Згідно видаткової накладної № 27 від 09 січня 2020 року, товарного чеку № 11 від 09 січня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 11 від 01 січня 2020 року, рахунку на оплату № 27 від 13 січня 2020 року, платіжних доручень № 8 від 11 серпня 2020 року та № 9 від 20 серпня 2020 року, довідки ТОВ «Гермес-Фінанс Інвест» від 28 липня 2020 року у період з 11 січня 2020 року по 28 липня 2020 року було проведено ремонт автомобіль Hyundai IX35 за що сплачено кошти у загальній сумі 129 069 грн. 20 коп. (а.с. 33-38, 97).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22), від 17 серпня 2022 року.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП відповідальність відповідача, як власника автомобіля марки Suzuki Grand Vitara, д.р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Кредо» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3431275.

18 червня 2020 року ТДВ «СК «Кредо» виплатило позивачу 60 686 грн. 27 коп.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, пошкоджений транспортний засіб Hyundai IX35, д.р.н. НОМЕР_2 , було відремонтовано, а позивачем було доплачено різницю між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування у розмірі 68 382 грн. 93 коп. (загальна сума 129 069 грн. 20 коп. - 60 686 грн. 27 коп. = 68 382 грн. 93 коп.)

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи видатковою накладною № 27 від 09 січня 2020 року, товарним чеком № 11 від 09 січня 2020 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 11 від 01 січня 2020 року, рахунком на оплату № 27 від 13 січня 2020 року, платіжними дорученнями № 8 від 11 серпня 2020 року та № 9 від 20 серпня 2020 року, а також довідкою ТОВ «Гермес-Фінанс Інвест» від 28 липня 2020 року про проведення ремонту пошкодженого автомобіля у період з 11 січня 2020 року по 28 липня 2020 року.

Посилання скаржника на те, що рахунок на оплату кузовного ремонту № 27 від 13 січня 2020 року, товарний чек на придбання змінних частин № 11 від 09 січня 2020 року та платіжні доручення №№ 8, 9, не можуть бути належними доказами понесення позивачем витрат на ремонт автомобіля, оскільки вони не є первинними документами, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 915/641/19, є необґрунтованим, оскільки висновки викладені у вказаній постанові зроблено за інших фактичних обставин, які не є тотожними та ідентичними справі, яка переглядається. Вартість сплачених позивачем коштів за проведення ремонтних робіт автомобіля (129 069 грн. 20 коп.), фактично відповідає вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, який міститься у звіті № №1883345_1/09/16 від 23 вересня 2019 року, будь яких заперечень щодо правильності якого, відповідачем не зазначено.

Посилання скаржника на те, що незалучення судом першої інстанції до участі у справі ТДВ «СК «Кредо», в якості третьої особи призвело до невірного встановлення розміру відповідальності страховика, колегія суддів відхиляє як безпідставні, адже з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідної заяви відповідача та неподання доказів про необхідність залучення до участі у справі страхової компанії відповідача, суд першої інстанції не мав правових підстав ініціювати таке залучення.

При цьому, слід зауважити, що розмір страхової виплати, якщо страховик визнає його меншим страхової суми (ліміту відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що привезло до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від від 14 лютого 2018 року у справі № 344/7069/15-ц (провадження № 61-2315св18).

У апеляційній скарзі скаржник також просив долучити до матеріалів справи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 1АВ00180299 та № 1АВ00277393.

Так, згідно із ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучаючи до апеляційної скарги постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 1АВ00180299 та № 1АВ00277393, скаржник не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку чим, вони не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення в і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді :