Справа № 621/2340/22
Провадження № 2/621/156/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання - Лацько А.В.,

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_1 ,

представник - ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_3 ,

третя особа - орган опіки та піклування Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області,

третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу

- за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини,

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 треті особи: орган опіки та піклування Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

10.11.2022 адвокат Стаценко Д.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовної заяви представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_4 .

На час подання даного позову до суду сторони проживають окремо.

Відповідач мешкає разом із сином ОСОБА_4 та перешкоджає позивачу у здійсненні ним своїх батьківських обов`язків, прав щодо дитини.

Усі намагання позивача врегулювати спір призводить до конфліктів, відповідачка штучно створює такі обставини, через які позивач у нормальних умовах позбавлений можливості зустрічатися з сином.

Незважаючи на той факт, що позивач проживає окремо від дитини він усіляко намагається приймати участь у житті сина, цікавитися його здоров`ям, життям та потребами.

ОСОБА_3 не надає інформації щодо стану здоров`я дитини та місця проживання.

Позивач є працездатною особою, має статус фізичної особи-підприємця, працює, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, не зловживає спиртними напоями, в будинку за місцем проживання має всі умови для комфортного проживання та нормального розвитку дитини.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вказаним позовом.

21 листопада 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 , до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вивезення малолітнього ОСОБА_4 за межі України .

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21 листопада 2022 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стаценко Джамала Руслановича про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою судді від 23 грудня 2022 вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.01.2023.

29.12.2023 до канцелярії суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2021 року, від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вересня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають окремо, спроби до примирення бажаних результатів не дали та на даний час сторони спільного господарства не ведуть. Враховуючи, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам ОСОБА_3 та інтересам спільної дитини сторін, 27.10.2022 до суду було подано позов про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Спільна дитина ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, домовленостей щодо способу виконання батьком дитини свого обов`язку з утримання сина не визначалось та протягом зазначеного часу ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання сина не надавав у зв`язку з чим ОСОБА_3 була вимушена постановити питання про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 в судовому порядку, про що 07.11.2022 було видано судовий наказ по справі № 621/1999/22.

Також до суду було подано позов про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох річного віку, який задоволений в повному обсязі.

В позовній заяві позивач через свого представника, як зазначає відповідач, надає неправді відомості оскільки ОСОБА_1 відомо де проживає його син.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що разом з нею та сином ОСОБА_4 проживає також її син від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так, під час спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 останній неодноразово неналежним чином поводився з сином ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , що суперечить загально прийнятим нормам моралі та принципам ОСОБА_3 по вихованню дітей. ОСОБА_1 неправильно ставиться до процесу виховання дітей та показує поганий приклад, що негативно впливає як на сина ОСОБА_3 від першого шлюбу, так і на спільного сина сторін - ОСОБА_6 , що було в тому числі й однією з підстав для ініціювання процедури розірвання шлюбу.

Також ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що свідчить не тільки про негативний вплив моральних якостей позивача за первісним позовом, а й на пряму свідчать про можливість нараження ОСОБА_1 на небезпеку їх спільного сина.

ОСОБА_3 зазначає, що за місцем фактичного проживання дитина має сталі зв`язки з сім`єю, оскільки проживає з народження разом з матір`ю та рідним братом ОСОБА_6 , діти дуже прив`язані один до одного, а тому розлучення сина ОСОБА_4 з братом ОСОБА_6 та матір`ю негативно вплине на психологічний, емоційний та моральний стан обох дітей.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 з посиланням на те, що визначення місця проживання сина разом з матір`ю не обмежує право батька на спілкування з дитиною, просила її позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 16.01.2023 прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини, відкладено підготовче засідання до 16.02.2023.

Ухвалами суду від 16.02.2023 та 07.03.2023 підготовче засідання відкладено у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , та його представника до 30.03.2023.

30.03.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.04.2023. Зобов`язано Службу у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків.

21.04.2023 ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з необхідністю подання податкових доказів та клопотання про залучення у якості третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської області.

Ухвалою суду від 21.04.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі у якості третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської області відмовлено. Судовий розгляд відкладено до 11.05.2023.

11.05.2023 учасники справи на судове засідання не з`явились, судовий розгляд відкладено до 05.06.2023.

05.06.2023 у зв`язку з неявкою відповідача та його представника судове засідання відкладено до 11.07.2023.

11.07.2023 учасники справи на судове засідання не з`явились судовий розгляд відкладено до 26.07.2023.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.07.2023 повторно зобов`язано Службу у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків та відкладено судове засідання до 15.08.2023.

15.08.2023 у зв`язку з ненадходження від органу опіки та піклування висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків та неявкою учасників судове засідання відкладено до 20.09.2023.

20.09.2023 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися.

Представник позивач за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Стаценко Д.Р. до канцелярії суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 до канцелярії суду разом з зустрічною позовною заявою надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за її відсутності, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в зустрічному позові та просила відмовити в задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Представник третьої особи служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, будь яких заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Від начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Риженко Т. до канцелярії суду надійшов лист відповідно до якого остання просила проводити розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей, при прийнятті рішення покладалися на розсуд суду.

За загальним правилом частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши доводи позовної заяви, зустрічної позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 12 лютого 2021 року перебувають в зареєстрованому шлюбі - копія Свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 12.02.2021, актовий запис 358 (а.с. 9, 56)

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина сторін - ОСОБА_4 , копія Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 2612 (а.с. 10, 57).

З копії паспорту громадянина України, серії НОМЕР_3 , виданого 28.08.2012 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6-7, 60-61).

Відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 59).

Відповідно до Довідки від 16.11.2022 № 6309- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, Довідки від 16.11.2022 № 6309- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, Довідки від 16.11.2022 № 6309- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та малолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 фактично проживають, як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65, 66, 67).

З Акту обстеження умов проживання складеного завідувачем сектору служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Чирковою С.М., головним спеціалістом служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Колісник О.С. на підставі заяви ОСОБА_3 , вбачається, що проведено обстеження умов проживання домоволодіння АДРЕСА_1 в якому мають постійне місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - мати; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - син та власник домоволодіння ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - дідусь. За результатами обстеження встановлено що у вказаному домоволодінні у дітей є окрема кімната в якій є в наявності двоповерхове ліжко, дитяче ліжко, дитяча гойдалка, стіл для навчання, іграшки для розвитку, в наявності одяг по сезону. Мати ОСОБА_3 достатньо приділяє уваги вихованню та навчанню дітей (а.с. 68).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, згідно частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 Сімейного кодексу України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно зі статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

Пунктом 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Зміївською міської радою, як органом опіки та піклування, враховано обставини, передбачені вищевказаним Порядком на підстав яких 07.07.2022 за № 01-14/1457 зроблено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 216).

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) сформульовано висновок, згідно якого вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Зазначених критеріїв моральних якостей батька як вихователя не виявлено.

Слід зауважити, що виділити більш високі моральні якості чи етичні риси одного із батьків можливості немає, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за критеріями поведінки, освіти, рівня та способу життя, матеріального забезпечення, тощо є рівнозначними особистостями.

На розсуд суду між подружжям, яке на час виникнення спору щодо місця проживання дитини фактично проживали окремо, а на час постановлення рішення суду шлюб між сторонами розірвано, має місце емоційне відчуження, використання психологічного впливу одне на одного в тому числі й за рахунок малолітньої дитини.

ОСОБА_1 не надано до суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідач за первісним позовом чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином чи його вихованні.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

На час ухвалення рішень судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення його проживання разом з матір`ю у звичному для нього середовищі, з урахуванням того факту, що переважну більшість часу ОСОБА_4 все ж таки проживав з матір`ю та братом ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 та його представник не надали суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з матір`ю буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням наведеного, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, проаналізувавши обставини справи, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи поведінку сторін в ході розгляду справи, висновок органу опіки та піклування, керуючись принципом найкращих інтересів дитини - ОСОБА_4 , констатує право хлопчика на підтримання відносин з матір`ю, сталих до яких він звик, з огляду на вік дитини та дійшов до висновку, що проживання ОСОБА_4 з матір`ю відповідатиме принципу "найкращих інтересів дитини".

Таким чином, слід відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При цьому, суд наголошує, що проживання батька окремо від сина не впливає на обсяг його прав щодо цієї дитини (частиною 2 стаття 141 Сімейного кодексу України) та звертає увагу сторін на положення стаття 157 Сімейного кодексу України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи що позивачем за зустрічним позовом заявлено клопотання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду, з позивача за первісним позовом на користь позивача за зустрічним позовом, належить стягнути понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 793 грн 92 к.

Керуючись статтями 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору у розмірі 793 (сімсот дев`яносто три) грн. 92 к.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено - 29.09.2023.

Позивач (відповідач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_4 .

Відповідач - (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Третя особа 1- Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, місцезнаходження за адресою: 63460, Харківська область, Чугуївський район, смт Слобожанське, вул. Миру, буд. 7, .

Третя особа 2 - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, юридична адреса: 63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Гагаріна, буд. № 22, .

Головуючий: