Справа № 355/649/23
Провадження №2/148/437/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Служби у справах дітей та сім`ї апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, органу опіки та піклування Тульчинської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом та обгрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2015 по 26.11.2020. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/10214/20 (пр. №2/369/4280/20) від 26.11.2020 шлюб розірвано. У даному шлюбі в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту розлучення він продовжував приймати участь у виховані сина: матеріально його підтримував шляхом направлення коштів на картковий рахунок відповідачки, оплачував рахунки за комунальні послуги в будинку, де проживала дитина, оплачував лікування сина, купляв дитині іграшки, засоби гігієни, продукти харчування, тощо. Фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. З боку відповідачки почали створюватися штучні перешкоди для нормального спілкування із сином. Мирним шляхом врегулювати даний спір неможливо, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з сином. Через це він змушений був звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради щодо визначення способів його участі у вихованні дитини.

Згідно Рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області №73.6 від 21.06.2022 визначено спосіб його участі у виховані, спілкуванні та встановлено порядок побачень із сином, а саме зустрічей двічі на місяць (перші та треті вихідні) з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі в літній період та до 18:00 години в зимовий період без присутності матері, за місцем проживання батька або на його власний розсуд; безперешкодного відвідування дитини за місцем фактичного перебування у день народження та період хвороби дитини; проведення спільного відпочинку сина з батьком без присутності матері: один місяць літніх та друга половина зимових, весняних і осінніх канікул за місцем проживання батька або на його власний розсуд, враховуючи думку дитини; рекомендувати батькам повідомляти один одного про обставини, за яких сторони не можуть виконувати встановлений графік, не менше ніж за два дні до визначених зустрічей. Дні та години побачень батька з сином можуть бути збільшені за спільно домовленістю між батьками.

Відповідачка ОСОБА_2 зобов`язавалася виконувати вказане рішення, про що наддала відповідну заяву від 27.07.2022 начальнику служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_4 . Місце проживання дитини було визначено за спільною згодою батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Однак з вказаного будинку відповідачка виїхала разом з сином, не попередивши його про це, рішення щодо визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не виконує. Він позбавлений можливості бачитись з сином та братии участь в його вихованні.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, в якому він просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити спосіб його участі, як батька, у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аналогічний тому, який визначено (рекомендовано) рішенням Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області №73.6 від 21.06.2022 року.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини. Зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою в 2020 році їх відносини погіршилися. Відповідачка з сином спочатку проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому. Він оплачував комунальні послуги. Також він сплачував аліменти на утримання сина згідно судового наказу від 05.04.2021, виданого Києво-Святошинським районним судом. Однак відповідачка перешкоджала йому брати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним, проводити разом час. Це змусило його звернутися до органу опіки і піклування. Рішенням Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області було визначено спосіб участі у виховані та встановлено порядок побачень його з сином. Спочатку дане рішення відповідачкою виконувалось, а потім вона переїхала з дитиною, про що його навіть не повідомила. Зараз йому стало відомо, що дитина проживає в с.Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області. Відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні дитини та не бажає виконувати рішення щодо встановленого способу його участі у вихованні та побаченні з дитиною. Він бажає брати сина на літні канікули до себе додому, щоб дитина мала змогу спілкуватися з дідусем, іншими родичами. Не погоджується із висновоком органу опіки та піклування Тульчинської міської ради щодо визначеного нею способу його участі у вихованні сина та побачення з ним. В судове засідання, призначене 29.11.2023, позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій повідомив, що він був мобілізований до лав ЗСУ та призваний до служби ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790057А, ШПК «солдат». В зв`язку з чим просить завершити розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу з позивачем між ними склалися неприязні відносини. Спочатку вона з сином проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання дитини визначено з нею. Також не заперечила того факту, що згідно рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 73.6 від 21.06.2022 визначено способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином. Дане рішення нею виконувалось, позивач забирав сина до себе, проводив з ними канікули. Однак, після однієї із таких зустрічей, коли позивач забрав сина, то не догледів за ним. Син впав з автомобіля та поранився, вона змушена була його лікувати. З того часу вона боялася відпускати сина до батька. Крім того, позивач вигнав її з будинку, де вона проживала з сином. В жовтні 2022 року вона з сином переїхала до своїх батьків в с.Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області. До того два місяці рішення органу опіки та піклування Баришівської селищної ради не виконувала. Також зазначила, що про свій переїзд позивача не повідомляла. Зазначила, що не перешкоджає спілкуванню сина з батьком, так як син сам хоче спілкуватися з батьком, але проти відпускати сина додому до позивача. Тай син сам не хоче їхати до батька. В користуванні телефоном сина вона обмежує, оскільки це перешкоджає навчанню, сама з позивачем не спілкується телефоном, бо він не телефонує. Посилаючись на воєнний стан в країні, віддаленість місця проживання позивача від місця проживання її та сина, заперечує щодо зустрічей позивача з сином та проведення їх спільного відпочинку за місцем проживання батька або на його власний розсуд. Вважає, що вказані зустрічі та відпочинок мають проходити в межах м. Тульчина, адже перебування сина за межами району, на її думку, створює небезпеку для його здоров`я та життя в зв`язку з частими повітряними тривогами та ракетними обстрілами. Також категорично проти відвідування позивачем сина за їхнім місцем проживання з особистих причин. Просила визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом побачень два рази на місяць у вихідний день з 09.00 год. до 17.00 год. без її присутності за попередньою домовленістю сторін, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини в громадських місцях м. Тульчина строком на шість місяців з поверненням дитини до його місця проживання.

Представник Служби у справах дітей Тульчинської міської ради в судовому засіданні повністю підтримала висновок органу опіки та піклування № 305 від 27.09.2023 про визначення способу участі у вихованні та в спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає окремо від дитини. Просила врахувати даний висновок при ухваленні рішення. Зазначила, що на сьогодні змінилися обставини, за яких було надано попередній висновок органом опіки та піклування Баришівської селищної ради. Так, дитина проживає з матірю на значній відстані від місця проживання батька, в дитини склалися гарні відносини з матірю. І хоча дитина виявляє бажання спілкування з батьком, бажання зустрічатися з батьком за місцем його проживання не висловила. Пояснила, що визначений ними спосіб та порядок участі спілкування батька з сином вони вважають доцільним встановити на шість місяців, адже потім обставини можуть змінитися, закінчиться війна, сторони можуть змінити місце проживання, домовитися про інший спосіб участі батька у вихованні дитини, або дійти згоди про спільне виховання сина.

В судове засідання представник Служби у справах дітей та сім`ї апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області не з`явилася, надіславши до суду листа, в якому просить здійснювати розгляд справи у її відсутність та діяти в найкращих інтересах дитини.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, представника органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2015, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2020 розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до копії судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2021 №369/1644/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду ( 05.02.2021) до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 19).

Згідно копії довідки-розрахунку Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №65498476 від 16.02.2023 у ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментах у ВП №65498476 з примусового виконання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2021 №369/1644/21, яка станом на 01.02.2023 становить 902,97 грн. (а.с. 22-24).

Згідно висновку органу опіки та піклування Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області № 99.4 від 15.04.2021, місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 95-97).

З копії Рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області №73.6 від 21.06.2022 судом встановлено, що, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 13.06.2022, враховуючи матеріали Комісії з питань захисту прав дітей при Виконавчому комітеті Баришівської селищної ради, виконавчий комітет вирішив: визначити спосіб участі у вихованні, спілкуванні та встановити порядок побачень батька ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: зустрічей двічі на місяць (перші та треті вихідні) з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі в літній період та до 18:00 години в зимовий період без присутності матері, за місцем проживання батька або на його власний розсуд; безперешкодного відвідування дитини за місцем фактичного перебування у день народження та період хвороби дитини; проведення спільного відпочинку сина з батьком без присутності матері: один місяць літніх та друга половина зимових, весняних і осінніх канікул за місцем проживання батька або на його власний розсуд, враховуючи думку дитини. Рекомендувати батькам повідомляти один одного про обставини, за яких сторони не можуть виконувати встановлений графік, не менше ніж за два дні до визначених зустрічей. Дні та години побачень батька з сином можуть бути збільшені за спільно домовленістю між батьками. (а.с. 15-16).

Як вбачається із заяви від 27.07.2022 позивача ОСОБА_1 повідомив службу у справах дітей, що його син ОСОБА_3 перебуватиме з ним на час літніх канікул в період з 12.08.2022 по 28.08.2022, проти чого ОСОБА_2 не заперечила (а.с. 17).

Відповідно до копії довідки командира Добровольчого формування №2 Білогородської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області від 30.06.2022 ОСОБА_1 є добровольцем даного Добровольчого формування (а.с. 25).

Відповідно до копії характеристики, виданої депутатом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 22.05.2023, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 14.12.2000. за час проживання проявив себе з позитивного боку, скарг від сусідів та мешканців села на нього не надходило (а.с. 52).

Відповідно до повного витягу ВР - 000994971 з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України (департамент інформатизації) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Білогородка, Україна на території України станом на 07.06.2023 незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с. 75).

Згідно копії листа Управління освіти, молоді та спорту Баришівської селищної ради від 24.05.2023 ОСОБА_3 не навчається в закладах освіти Баришівської селищної ради. Востаннє він навчався в Опорному закладі освіти «Морозівський ліцей імені Дениса Поповича» Баришівської селищної ради, з якого був відрахований в листопаді 2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 04.11.2022 (а.с. 57-59).

Згідно довідок директора Ганнопільського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області від 19.05.2023 № 34, від 03.04.2023 № 28 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в 1-му класі даного ліцею (а.с. 47, 66).

Згідно характеристики Ганнопільського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області ОСОБА_3 навчається в 1 класі даного ліцею з 24.10.2022. За період навчання зарекомендував себе здібним учнем. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно цікавиться його досягненнями та поведінкою. Батько жодного разу не цікавився навчанням сина (а.с. 94).

Відповідно до витягу з реєстру Тульчинської територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 65),

Згідно висновку органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 305 від 27 вересня 2023 року, вирішено визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом систематичних побачень два рази на місяць у вихідний день з 09.00 год. до 17.00 год. без присутності матері, за попередньою домовленістю сторін, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини в громадських місцях м. Тульчина строком на шість місяців з поверненням дитини до його місця проживання (а.с. 148-153).

Вирішуючи даний спір між сторонами, суд виходить із такого.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, щодитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно принципу 6 "Декларації прав дитини" дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Як визначено ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з положенням ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає оремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями частин 1, 2 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначаючи час для спілкування позивача з дитиною, суд враховує вік дитини, необхідність їх духовного та фізичного розвитку.

Суд, на підставі даних про особу батька, вважає, що побачення мають носити систематичний характер. Однак, оскільки дитина проживає з матір`ю, природно, що мати більше часу знаходиться з дитиною.

Визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Таким чином, суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Аналогічний висновок був зроблений Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 по справі №686/687/17 та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.03. 2023 по справі № 577/3878/21.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Статтями 10, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23), від 26 жовтня 2023 року у справі № 233/418/22 (провадження № 61-11951св23).

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З досліджених в ході судового розгляду доказів суд доходить висновку, що вирішення данного спору в судовому порядку викликане наступними обставинами. Шлюб між сторонами розірвано, їх малолітній син проживає разом з матір`ю, батько проживає окремо від дитини в іншій області. Через тривалі напружені неприязні відносини між сторонами, які носять особистий характер, визначений рішенням органу опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні та побаченнях з дитиною відповідачкою не виконується, починаючи з серпня 2022 року, чого вона не заперечила в судовому засіданні. Неприязнь та конфлікти між сторонами заважають їм домовитися та вирішити питання способу спілкування з дитиною, який мав би влаштовував кожну із сторін.

Однак, активна поведінка батька, а саме: звернення до служби у справах дітей задля вирішення спору, а також звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають досить напружені стосунки між собою, відповідач має намір та бажання спілкуватися зі своїм сином, брати участь у його вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю. В той час, як відповідач перешкоджає у спілкуванні батька із сином, що позбавляє останнього, як належної опіки і виховання з боку батька, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини та сімейним цінностям.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною, чи обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, судом не встановлено. Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень відповідачки, представника органу опіки та піклування, дитина бажає спілкуватися із батьком.

Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати інтересам дитини.

Наявність спорів та конфліктів між позивачем та відповідачкою не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження.

Перешкоджання позивачу у спілкуванні з дитиною з боку відповідача беззаперечно порушує його права в частині рівності таких прав на участь у вихованні сина та спілкуванні з ним, а тому позовні вимоги в частині усуненні таких перешкод підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо способу участі батька у вихованні дитини, рішення органу опіки та піклування, яким визначено такий спосіб також не виконується, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, на переконання суду, спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, який він просить встановити, визначений рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області № 99.4 від 15.04.2021, на даний час неактуальний у зв`язку зі зміною обставин, а саме: зміною місця проживання відповідачки з сином, яке значно віддалене від місця проживання позивача та знаходиться в іншій області, дією воєнного стану в країні, перебуванням позивача на військовій службі, бажанням самої дитини, яка, за словами матері та представника органу опіки та піклування, висловила бажання бачитись з батьком, однак не за місцем проживання останнього.

При цьому, суд також не може погодитись з висновком органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 305 від 27 вересня 2023 року, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечливим, таким, що враховує лише думку та побажання матері дитини, ОСОБА_2 , а не інтереси самої дитини, які мають пріоритет над інтересами матері. Так, мати дитини не бажає відпускати дитину на побачення з батьком за місцем проживання останнього, при цьому категорично проти відвідування батьком сина за місцем її проживання з дитиною. Вважає доцільним такі побачення лише в межах м. Тульчина, що відображено у висновку органу опіки та піклування. На думку суду, систематичні побачення лише в громадських місцях м. Тульчина не сприятимуть всебічному гармонійному розвитку дитини, підвищенню його загальної культури і розширенню кругозору.

Крім того, у даному висновку відображено, що при спілкуванні з дитиною та матірю вони повідомили, що дитина не хоче проводити час з батьком. Вказане суперечить поясненням відповідачки та представника органу опіки і піклування, які надані в судовому засіданні про те, що дитина бажає спілкуватися з батьком, однак не за місцем проживання останнього. Також необгрунтованим даний висновок в частині встановлення способу участі батька у вихованні та побаченнях лише протягом шести місяців, адже вбачається, що між сторонами вже тривалий час існують непорозуміння з цього питання, яке в добровільному порядку вони між собою не в змозі вирішити. На переконання суду, встановлений даним висновком порядок та способи участі батька у вихованні суперечить інтересам дитини, оскільки ним не забезпечується право дитини на належні та рівні умови спілкування з обома батьками.

На підставі викладеного, враховуючи принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини, її режим життя та побажання, суд вважає доцільним визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 шляхом: побачень батька з сином двічі на місяць у місці та вихідний день, погоджені між сторонами, з урахуванням думки дитини, з 09.00 год. до 20.00 год. в літній період та з 09.00 до 18.00 год. в зимовий період та поверненням дитини до його місця проживання; безперешкодного відвідування батьком дитини у день народження та період хвороби; проведення спільного відпочинку сина з батьком без присутності матері протягом місяця літніх канікул в місці, погодженому сторонами, з урахуванням бажання дитини; необмежене спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку.

Також суд вважає за необхідне рекомендувати батькам повідомляти один одного про обставини, за яких сторони не можуть виконувати встановлений графік, не менше ніж за два дні до визначених побачень.

Такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на думку суду, відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини.

Суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 141, 142, 150, 151, 153, 157, 159 СК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 шляхом:

- побачень батька з сином двічі на місяць у місці та вихідний день, погоджені між сторонами, з урахуванням думки дитини, з 09.00 год. до 20.00 год. в літній період та з 09.00 до 18.00 год. в зимовий період та поверненням дитини до його місця проживання;

- безперешкодного відвідування батьком дитини у день народження та період хвороби;

- проведення спільного відпочинку сина з батьком без присутності матері протягом місяця літніх канікул в місці, погодженому сторонами, з урахуванням бажання дитини;

- необмежене спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку.

Рекомендувати батькам повідомляти один одного про обставини, за яких сторони не можуть виконувати встановлений графік, не менше ніж за два дні до визначених побачень. За згодою батьків може бути визначений додатковий порядок участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.А. Штифурко