ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/37/23
Головуючий у першій інстанції Прохоренко В.В.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів Воронцової Л.П.

Орловської Н.В.,

секретар Доброва К.О.;

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 грудня 2021 року,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Склярський Павло Миколайович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на рухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі укладеного 24 квітня 2020року із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» договору відступлення права вимоги він є новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло у відповідачки перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» на підставі договору про надання споживчого кредиту та застави, укладеного між ними 06 листопада 2006року.

В забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту ОСОБА_3 передала в заставу банку рухоме майно: транспортний засіб марки КІА, модель Cerato, 2006 року випуску, тип легковий седан, державний номер НОМЕР_1 , який належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Херсонським МРЕВ 02 листопада 2006року.

Посилаючись на те, що умовами договору застави автомобіля, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, сторони передбачили право банку, серед іншого, звернути стягнення на предмет застави шляхом передачі транспортного засобу у власність заставодержателя (кредитора) та на порушення відповідачкою умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування ними, що підтверджено рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона, ухваленим 22.06.2010року у справі №2-348/10, про стягнення із ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 125 132, 34грн, яке не виконано, позивач просив суд в рахунок погашення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 06.11.2006року звернути стягнення на автомобіль марки КІА, модель CERATO, рік випуску 2006, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 01.11.2006року, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки КІА, модель CERATO, рік 2006, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Скасувати арешти накладені на транспортний засіб - марки КІА, модель CERATO, рік 2006, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі: постанови Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона від 13.12.2017року про арешт майна боржника (ВП №55264364) з примусового виконання виконавчого листа №666/3826/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона 26.10.2015року; постанови ВДВС Дніпровського районного управління юстиції від 11.02.2010року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія АВ №466630) з примусового виконання виконавчого листа №2-4358/09, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона від 04.01.2010року; постанови ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні від 25.03.2015року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3514/11, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона 04.05.2012року; постанови ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні від 18.12.2015року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з примусового виконання виконавчого листа №666/1987/15, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона від 07.10.2015року; ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2012року у справі №2-3514/11 про стягнення боргу за договором позики.

Припинити розшук транспортного засобу - автомобіля марки КІА, модель CERATO, рік 2006, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 оголошений на підставі: постанови Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона від 11.04.2018року про розшук майна боржника ВП №55264364, з примусового виконання виконавчого листа №66/3826/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона 26.10.2015року; постанови Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона від 28.03.2011року про розшук майна боржника (ВП №20891938) з примусового виконання виконавчого листа № 2-348/10, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона 21.07. 2010року; постанови Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона від 23.03.2015року (ВП №32945952) з примусового виконання виконавчого листа №2-3514/11, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона 04.05.2012року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Склярський Павло Миколайович, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не вирішив спір по суті, допустив помилки під час застосування норм матеріального права і врахування висновків суду касаційної інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зробив неправильний висновок щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача.

Вважає, що судом не враховано той факт, що постановою Херсонського апеляційного суду від 11 травня 2021 року у справі №2-348/10 замінено стягувача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у виконавчих листах, виданих Дніпровським районним судом м. Херсона на виконання заочного рішення цього суду від 22.06.2010року, тому він, як новий кредитор, має право звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на предмет застави відповідно до умов укладеного у спірних правовідносинах договору та статей 25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». При цьому дотримання положень статей 27, 29 наведеного вище Закону щодо надіслання боржнику та іншим обтяжувачам повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, про намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження та щодо реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави не може розглядатися як обов`язкова передумова для звернення до суду з вимогою про визнання за заставодержателем права власності на предмет обтяження, а невиконання названих вимог як безумовна підстава для відмови у позові в частині вимог про визнання права власності на предмет забезпечувального обтяження. Скаржник вказав, що застосування обраного позивачем способу захисту своїх прав у спірних правовідносинах підтверджується чинною правозастосовчою практикою вищих судів, додавши до апеляційної скарги витяг із постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/16744/17 та постанови КГС Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №910/15893/17.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилася. Надіслана на її адресу судова повістка повернулася до суду без вручення з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Наведена обставина відповідно до пунктів 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України підтверджує факт вручення судової повістки учаснику справи та згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України є підставою для розгляду справи апеляційним судом у відсутність відповідачки.

Представник позивача-адвокат Склярський П.М. надіслав на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі сторін за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач порушив встановлений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема не зареєстрував у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та не надіслав боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливлює задоволення його вимоги про звернення стягнення на предмет застави. Вимоги про скасування арешту та припинення розшуку транспортного засобу суд вважав такими, що мають похідний характер від вимоги про звернення стягнення на предмет застави, тому також задоволенню не підлягають.

В процесі розгляду справи суд встановив, що що 06.11.2006року між Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 19 900доларів США на строк до 06.06.2013року, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти, сплатити проценти, комісію та інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до пункту 2.1. договору у забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов`язань позичальника за цим договором позичальник передає в заставу, а банк приймає рухоме майно, а саме: транспортний засіб - марки КІА, модель CERATO, рік 2006, колір синій, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У наступному право вимоги за наведеним договором неодноразово відступалося, а 24 квітня 2020року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № В-03-1/20, за умовами якого сторони здійснили заміну кредитора та заставодержателя в зобов`язанні, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 , укладеного між банком та ОСОБА_3 06.11.2006року. Сторони зазначили, що станом на дату укладення цього договору загальний розмір заборгованості боржника перед кредитором складає 610 818,34грн.

Згідно з пунктом 3.2 цього договору сторони домовилась, що заміна сторони у зобов`язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим кредитором новому кредитору в момент здійснення повної оплати ціни договору, визначеної в пункті 3.9 цього договору.

Сторони підтверджують та погоджуються, що право заставодержателя відповідно до договору про надання споживчого кредиту та застави майна №0 від 06.11.2006року, що укладений у простій письмовій формі, переходять від кредитора до нового кредитора одночасно з переходом права вимоги за кредитним договором на підставі цього договору та в силу закону, без необхідності укладення окремого договору, про що кредитор вносить відповідні зміни щодо заставодержателя в Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Разом із правом вимоги до нового кредитора переходять інші, пов`язані з ним права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема право пред`явлення претензій щодо заборгованості, право звернення до суду за місцем, визначеним законодавством, право на всі суми, які новий кредитор одержить від боржника на виконання зобов`язань за кредитним договором, інші права, які забезпечують зобов`язання боржника за кредитним договором та або випливають чи безпосередньо пов`язані з ним.

Відповідно до квитанції №26366980 від 27.04.2020року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» за договором відступлення права вимоги №В-03-1/20 від 24.04.2020року обумовлену договором оплату та згідно з актом приймання-передачі документації від 27.04.2020року ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» передала, а ОСОБА_1 прийняв документи на підтвердження права вимоги, а саме: договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 06.11.2006року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ; договір №1370/К про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 904, укладеним 11.05.2019року між ПАТ «Дельта Банк» та кредитором.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна(реєстрація змін), виданого Регіональною філією міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», 27.04.2020року до реєстраційного запису 26691513 контрольна сума 00А824Б180 внесено зміни, а саме: змінено обтяжувача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на обтяжувача ОСОБА_1 (а. с. 41).

До позовної заяви позивач додав також витяг з Державного реєстру рухомого майна, виданого 24.05.2021 через пошук на веб-сайт, відповідно до якого за параметрами запиту, номер обтяження 26691513, знайдено запис про приватне обтяження по типу застави рухомого майна, зареєстроване 07.06.2019року за №26691513 реєстратором Цілепою Є.М., Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 06.11.2006 (видавник: АКІБ «Укрсиббанк»), договір відступлення права вимоги №В-03-1/20 від 24.04.2020, укладений між ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» та гр. ОСОБА_1 . Об`єктом обтяження зазначено автомобіль марки КІА, модель CERAТО, 2006року випуску, колір синій, тип-легковий седан, номер державної реєстрації НОМЕР_1 ; боржником ОСОБА_3 , обтяжувачем ОСОБА_1 ; розмір основного зобов`язання- 610 818,34грн зі строком виконання- 06.11.2013, терміном дії-07.06.2024. Зазначено також про те, що звернення стягнення на предмет обтяження не зареєстровано (а. с.84).

Будь-яка інша інформація з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо спірного автомобіля суду не надавалася.

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.06.2010року (справа №2-348/10) стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № від 06.11.2006року в сумі 125 132,34грн.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 11.05.2021року у справі №2-348/10 замінено стягувача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих листах по справі №2-348/10, виданих Дніпровським районним судом м. Херсона на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.06. 2010року.

За наданою позивачем інформацією, виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Херсона 21.07.2010 року за №2-348/10 про стягнення із ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 126 503,66грн, завершено, виконавчий документ повернуто стягувачеві 27.06.1012 на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника), (а. с.49-50).

Крім того, судом встановлено, що на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області перебувають виконавчі листи, зокрема виконавчий лист №666/1987/15ц, виданий Дніпровським районним судом м. Херсона на виконання заочного рішення від 23.06.2015року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № 231497 в сумі 11 336, 95 доларів США; виконавчий лист №2-3514/22, виданий Дніпровським районним судом м. Херсона на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.04.2012року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 122 560,00грн.; виконавчий лист № 666/3826/15-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Херсона на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.09.2015року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики в розмірі 13 650,00грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2012 року задоволена заява ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №2-3514/11 та накладено арешт на автомобіль КІА, модель CERATO, державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_4 .

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру №6541 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області за наявними базами обліку на автомобіль КІА, СERATO 2006року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 існують відомості про обмеження (арешти та розшук), а саме: розшук від 08.04.2011року УДАІ УМВС в Херсонській області(вих. №6/303189); розшук від 16.04.2015року УДАІ УМВС в Херсонській області(вих. №6/3-3604); арешти від 11.02. 2010року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні; арешт від 19.03.2012року ухвала Дніпровського районного суду м. Херсона; арешт від 13.12.2017року Дніпровського РВ ДВС м. Херсона; арешт від 18.12.2015року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні; арешт від 25.03.2015року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні.

Стверджуючи про те, що боргові зобов`язання ОСОБА_3 щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами за укладеним із АТ «УкрСиббанк» 06.11.2006 договором залишились невиконаними, позивач як новий кредитор у цих зобов`язаннях звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на переданий відповідачкою у заставу автомобіль, звільнення цього транспортного засобу від усіх інших обтяжень та припинення його розшуку.

При цьому позивач не вказав місцезнаходження спірного транспортного засобу та особу володільця ним на час вирішення спору судом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України)

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 частини першої статті 21 наведеного Закону до забезпечувальних обтяжень віднесено заставу рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (№1255-ІУ), обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК Українизвернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

У частині першій сттатті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (№1255-ІУ) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду (частини перша-друга статті 24 Закону).

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (частини перша-третя статті 24 Закону).

Порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду визначено статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до положень якої обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом.

Цією ж нормою права визначено, що один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження бтяжувач має право обрати на власний розсуд .

З системного аналізу пункту 4 частини другої статті 25 і статті 26 Закону № 1255-IV вбачається, що суд з урахуванням специфіки застави може застосувати такий спосіб звернення стягнення як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.

І таке рішення суду є підставою для реєстрації рухомого майна за заставодержателем чи особою, яка набула права власності на предмет забезпечувального обтяження.

Наведений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові Великої Палати від 13.07.2022року у справі №645/6151/15-ц, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, ОСОБА_1 просив звернути стягнення шляхом визнання на ним права власності на предмет застави.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц.

Разом з тим, спірні правовідносини врегульовані Законом № 1255-IV, який передбачає можливість звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна у власність обтяжувача, а не шляхом визнання права власності обтяжувача на нього.

Позивач же подав позов про звернення стягнення на заставлене майно шляхом визнання за ним права власності на нього, що не відповідає приписам щодо неможливості в судовому порядку звертати стягнення на заставлене рухоме майно шляхом визнання права власності на нього.

Необхідно враховувати, що суд на підставі пункту 4 частини другої статті 25 і статті 26 Закону № 1255-IV може звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна у власність обтяжувача, що буде належним та ефективним способом захисту прав позивача у цій справі та відповідає специфіці рухомого майна.

Разом з тим в матеріалах справи відсутній витяг з Державного реєстру обтяжень на підтвердження реєстрації в цьому реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження для перевірки виконання вимог, передбачених частиною третьою статті 24 Закону № 1255-IV. При цьому у витязі з Державного реєстру обтяжень станом на 24 травня 2021 року (позов подано у червні 2021 року) вказано, що звернення стягнення не зареєстровано. Відповідного витягу з актуальною інформацією про реєстрацію звернення стягнення на момент подачі позову позивач суду не надав.

Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що обтяжувачем спірного транспортного засобу є також Дніпровський районний відділ ДВС у м.Херсоні, яким накладено арешт на майно ОСОБА_3 у виконавчих провадженнях щодо стягнення з неї грошових коштів на користь інших фізичних та юридичних осіб.

У матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення позивачем інших обтяжувачів про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет застави, як того вимагає частина перша статті 25 Закону № 1255-IV.

Отже невстановлення судами факту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а також факту надіслання іншим обтяжувачам повідомлення про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет застави свідчить про недотримання позивачем процедури звернення стягнення на заставлене майно та є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на заставлене майно саме з цих підстав, оскільки у протилежному випадку можуть бути порушені права інших заставодержателів і такі порушення можуть бути невідновними.

Крім того обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет обтяження у спосіб, передбачений для позасудового вирішення питання, згідно з частиною першою статті 27 Закону теж зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

До того ж обов`язки кредитора та заставодержателя при зверненні стягнення на предмет застави у спірних правовідносинах передбачені умовами укладеного відповідачкою із АКІБ «УкрСиббанк» 06.11.2006року договору про надання споживчого кредиту та застави майна №0, які є обов`язковими для позивача як для нового кредитора та відповідно до яких сторони досягли згоди, що у разі застосування позасудових способів звернення стягнення у випадках, зазначених в пункті 9.1 цього договору, банк надсилає позичальнику повідомлення відповідно до статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (пункт 9.3договору, а.с.33).

При цьому позичальник в будь-який час, до реалізації предмета застави має право припинити звернення на нього стягнення виконанням зобов`язань, передбачених цим договором або кредитним договором (пункт 9.7 договору, а.с.33).

У статті 27 Закону № 1255-IV передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1255-IV ,якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон № 1255-IV пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють звернення стягнення на предмет застави.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022року у справі №645/6151/15-ц.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не дотримано встановленої законом процедури звернення стягнення на предмет застави, а саме: не зареєстровано в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, не повідомлено про це інших обтяжувачів та не надіслано боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, а також не наведено та не підтверджено доказами загальний розмір вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, а в обґрунтування вимог в частині невиконаних відповідачкою зобов`язань перед первісним кредитором (заставодержателем) зазначено рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.06.2010року у справі №2-348/10, яким із ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість в сумі 125 132,34грн, без підтвердження факту дотримання встановленого законом строку для пред`явлення виданого на підставі цього судового рішення виконавчого листа до виконання, як і не підтверджено факт існування самого предмета застави- автомобіля, який з 2011, повторно з 2015 року знаходиться у розшуку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі його у власність обтяжувача, звільнення транспортного засобу від інших обтяжень та припинення його розшуку.

Висновки суду відповідають обставинам справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень в межах наданих ними доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не гуртуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах КГС Верховного Суду від 11.12.2018року у справі №910/21156/16 та від 16.07.2019 у справі №910/15893/17, Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/16744/17 та КЦС Верховного Суду від 03.03.2021року у справі №544/425/19, як на такі, що не враховані судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у цих висновках йдеться про обраний обтяжувачами спосіб захисту своїх прав у спірних правовідносинах шляхом визнання права власності на предмет обтяження. У справі, яка є предметом розгляду в апеляційної інстанції, суд першої інстанції не робив висновок щодо неправильно обраного позивачем способу захисту права, в той час як у справі №645/6151/15-ц Велика Палата Верховного Суду з висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.12.2018 у справі №910/21156/16 погодилася з уточненнями, зазначивши у постанові від 13.07.2022року, що із системного аналізу пункту 4 частини другої статті 25 та пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1255-IV убачається, що суд може застосувати такий спосіб звернення стягнення, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом.

Що ж стосується висновку про необхідність дотримання обтяжувачем положень статей 27, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо надіслання боржнику та іншим обтяжувачам повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язань, про намір набути право власності на предмет обтяження та щодо реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, то Касаційний господарський суд в складі Верховного Суду в постанові від 11.12.2018 року (справа №910/21156/16) зробив висновок лише про те, що вчинення цих дій не є обов`язковою передумовою для звернення до суду з вимогою про визнання за заставодержателем права власності на предмет застави, а невиконання вказаних вимог-безумовною підставою для відмові в позові. Такий висновок не свідчить про те, що вимоги Закону №1255-ІУ у наведеній частині можуть не виконуватися обтяжувачем взагалі, а зроблені лише щодо дій обтяжувача до моменту подання відповідного позову до суду. Такі дії ОСОБА_1 не вчинені ні до моменту подання позову до суду, ні на час розгляду спору, що виник між сторонами, судом.

Інших доводів, які б спростовували висновок суду у спірних правовідносинах апеляційна скарга не містить.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 грудня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.П.Воронцова

Н.В.Орловська