ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Дорош А.І., Лобова О.А.

при секретарі Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Новіченко Н.В., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано, у справі за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Київського районного суду м. Харкова, треті особи: держава в особі Вищої ради правосуддя, держава в особі Державної казначейської служби України, про стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Держави в особі Київського районного суду м. Харкова про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсації спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000000,00 грн., заподіяної бездіяльністю Київського районного суду м. Харкова та неефективністю при проведенні судового розгляду справи № 640/17257/16-ц.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.10.2021 визначено підсудність вищевказаної позовної заяви Московському районному суду м. Харкова.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року призначено справу до слухання.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Київського районного суду м. Харкова про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсації спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000000,00 грн., заподіяної бездіяльністю Київського районного суду м. Харкова та неефективністю при проведенні судового розгляду справи № 640/17257/16-ц відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції взяв до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц. В зазначеній постанові вказано, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України. У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 зазначає, що рішення є незаконним і необґрунтованим, вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції помилково посилався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц.

Від Вищої Ради Правосуддя надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суд м. Харкова від 10 листопада 2021 року у справі № 953/19814/21 залишити без змін.

05.10.2023 року ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

27.11.2023 року Вища Рада Правосуддя до Полтавського апеляційного суду надала заяву про розгляд справи 28 листопада 2023 року без участі представника ВРП на підставі наявних матеріалів справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки суть позову зводиться до оскарження діяльності суду, пов`язаної з розглядом судової справи, яка не знаходить свого вирішення протягом тривалого часу, що охоплюється поняттям «здійснення правосуддя», суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у цивільній справі, оскарження дій суду щодо здійснення правосуддя шляхом подачі позову до іншого суду є порушенням принципу незалежності суду та суддів та засобом впливу на них. Врахувавши вказане, а також, що позовні вимоги не обґрунтовуються положеннями ст. 1176 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ст. 1 ст. 186 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення даної норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), №20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення ст. 1174, 1176 ЦК України.

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (п. 1 ч. 1ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц, на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції, викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України).

Обґрунтовуючи спричинення моральної шкоди, позивач зауважує, що бездіяльність відповідача нічим не виправдана та порушує її права. Шкода складається із того, що вона не може захистити свої права в законний спосіб протягом тривалого часу. Визначаючи моральну шкоду в грошовому еквіваленті в сумі 5 000 000 гривень, зазначає, що вона складається з відчуття несправедливості, незахищеності, покинутості державою своїх громадян без належного правого захисту та забезпечення правопорядку, відчуття розгубленості та відчаю.

Отже, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої тривалим розглядом справи № 640/17257/16-ц, що є процесуальною дією, посилаючись на незаконність дій суду з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків суду, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий О.О.Панченко

Судді А.І.Дорош

О.А.Лобов