справа № 198/351/13-ц
провадження № 6/0198/4/23
У Х В А Л А

іменем України

12 вересня 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Білинського М.В., при секретарі Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву подану в інтересах ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою - АДРЕСА_1 до стягувача Кредитної спілки «Союз-Дніпро», місцезнаходження за адресою - 49000, вул. Воскресенська (Леніна), буд. 17 «А», м. Дніпро (Дніпропетровськ), заінтересована особа Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження за адресою 51408 Дніпропетровська область м. Павлоград вул. Дніпровська, буд. 338

про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 198/351/13-ц, виданого Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 12.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача Кредитної спілки «Союз-Дніпро»() заборгованості за кредитним договором № 718/12 від 09.04.2012 року у сумі 9072,55 грн., таким, що не підлягає виконанню. Також, заявник просить стягнути зі стягувача на її користь 4500 грн. витрат за правову допомогу (послуги адвоката).

Заява мотивована наступним:

-Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2013 року (набрало законної сили) задоволено позов Кредитної спілки «Союз-Дніпро». Прийнято рішення стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 42175,66 грн.

-Для примусового виконання рішення суду видано два виконавчі листи від 12.03.2014 року №198/351/13-ц, окремо для кожного із солідарних боржників.

- ОСОБА_3 у повному обсязі сплатила борг за вказаним вище судовим рішенням, у зв`язку з чим, постановою державного виконавця Юр`ївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 28.10.2019 року виконавче провадження ВП № 43879072 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно заяви стягувача від 18.10.2019 року № 2386/19 у зв`язку з тим, що борг повністю сплачено.

-Однак, стягувач знову пред`явив до примусового виконання виконавчий лист від 12.03.2014 року № 198/351/13-ц, згідно якого боржником є ОСОБА_4 , вказавши, що борг за судовим рішенням у справі 198/351/13-ц погашено не повністю, просить стягнути з ОСОБА_1 (як солідарного боржника) 9072,55 грн.

-Постановою державного виконавця від 23.05.2023 року відкрито ВП № 71875608 з примусового виконання виконавчого листа від 12.03.2014 року №198/351/13-ц, боржником за яким є ОСОБА_5 .

Кредитна спілка «Союз-Дніпро» не погодилася з доводами заяви поданої в інтересах ОСОБА_1 та направила суду відзив (а.с. 67-70).

Доводи:

-Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2013 року (набрало законної сили) задоволено позов Кредитної спілки «Союз-Дніпро». Прийнято рішення стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 42175,66 грн. та 421,76 судових витрат по справі;

-З боржника ОСОБА_3 виконавча служба стягувала кошти (стягували з пенсії). Стягувачу надійшло 33524,87 грн. Заборгованість, що залишилась 9072,55 грн.

-18.10.2019 року стягувач звернувся до ВДВС із заявою просив припинити стягнення з ОСОБА_3 у зв`язку з її зверненням про припинення стягнення у зв`язку з важкою хворобою;

-З 2014 року виконавчий лист до ОСОБА_5 неодноразово пред`являвся до виконавчої служби і повертався без виконання з різних причин (відсутність майна у боржника, боржник не працює);

-Посилається на положення ст. 543 ЦК України:

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

-Оскільки ще на користь стягувача не стягнуто 9072,55 грн. вони звернулися до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_5 ;

-Висловлює свої заперечення проти стягнення з кредитної спілки витрат на правову допомогу розмір є завищеним, не відповідає складності справи, обсягу роботи.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися. Від кредитної спілки надійшла заява (просять провести розгляд заяви без їх участі (а.с. 86), ОСОБА_1 та її представник просять провести засідання без їх участі (а.с. 5), від органу ДВС надійшла заява (просять провести засідання без їх участі, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 54).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку заява подана в інтересах громадянки ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного:

-Рішенням Юр`ївського райсуду Дніпропетровської області від 05.09.2013 року (а.с. 8-10) ухвалено стягнути на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в солідарному порядку 42175,66 грн. заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів; 421,76 грн. судових витрат;

-як слідує з копій виконавчих листів (а.с. 12, 16), виданих Юр`ївським райсудом Дніпропетровської області 12.03.2014 року, на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підлягали стягненню 42175,66 грн. (виключно заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів). Суду не надано підтвердження видачі виконавчого листа про стягнення 421,76 грн. судових витрат;

-згідно твердження стягувача у його відзиві та долучених до нього документів (67-70), принаймні частину заборгованості було стягнуто на його користь з ОСОБА_3 ;

-в подальшому стягувач (в жовтні 2019 року) звернувся до ВДВС із письмовою заявою просив припинити стягнення з ОСОБА_3 і закрити виконавче провадження (копія заяви, надана стягувачем а.с. 89);

-28.10.2019 року державним виконавцем було винесено постанову (а.с. 14 зворот), якою виконавче провадження ВП № 43879072 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в солідарному порядку грошових коштів на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» - було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" внаслідок повної сплати боргу;

-цього ж дня - 28.10.2019 року, копія постанови державного виконавця була надіслана стягувачу (а.с. 14);

-відомостей про можливе оскарження стягувачем згаданої постанови держвиконавця суду не надано. А тому суд приходить до висновку, що дана постанова чинна і має преюдиційне значення (в даному випадку підтверджує факт погашення боргу);

-однак, стягувач знову пред`явив до примусового виконання виконавчий лист від 12.03.2014 № 198/351/13-ц, в якому боржником значиться ОСОБА_6 , вказавши у заяві про відкриття провадження, що нібито борг за судовим рішенням у справі № 198/351/13-ц погашено не в повному обсязі, тому просить стягнути з ОСОБА_6 як солідарного боржника грошові кошти у сумі 9 072,55 грн. (а.с.15);

-постановою державного виконавця від 23.05.2023 відкрито ВП № 71875608 з примусового виконання виконавчого листа від 12.03.2014 № 198/351/13-ц, боржником за яким є ОСОБА_6 (а.с.17).

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, відповідно до даної норми, на стороні боржників може утворюватись солідарна множинність, і при солідарному обов`язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. При цьому, не може відбуватись множення самого предмета зобов`язання, тобто, щоб кожний боржник вчинив виконання в цілому.

Підстави припинення зобов`язання визначені у ст. 598 ЦК України.

Так, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 4 статті 543 ЦК України встановлено підставу для припинення солідарного зобов`язання, а саме - виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами другою, третьою вказаної статті Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист. При цьому, якщо одним із солідарних боржників борг погашено повністю, зобов`язання іншого солідарного боржника зі сплати цього боргу припиняється відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України.

Оскільки виконавче провадження ВП № 43879072 щодо стягнення заборгованості за рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2013 року у справі № 198/351/13-ц з одного із солідарних боржників ОСОБА_3 закінчене саме на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку із повним погашенням боргу, зобов`язання іншого солідарного боржника за вищезазначеним судовим рішенням - ОСОБА_1 перед стягувачем Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» припинилось в силу вимог частини 4 статті 543 ЦК України.

В свою чергу, суд критично оцінює наданий стягувачем розрахунок сум відрахувань із пенсії ОСОБА_3 на підтвердження часткової сплати боргу, оскільки остання могла повністю сплатити борг і в інший спосіб.

У будь-якому випадку вирішальне значення має саме підстава, з якої було закінчено виконавче провадження про стягнення боргу з одного із солідарних боржників.

При цьому, закінченню виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", передує виконання боржником боргу у повному обсязі та подання стягувачем державному виконавцю відповідної заяви.

Стягувач сам звернувся додержавного виконавця із письмовою заявою у якій просив закрити (закінчити) виконавче провадження, будь яких вказівок про часткове виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань заява не містить.

Більше того, Кредитна спілка «Союз-Дніпро» не скористалася своїм правом оскаржити постанову державного виконавця (зі змістом якої, як слідує з відзиву, не погоджується), а згідно даної постанови борг сплачено повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи, що борг ОСОБА_6 як солідарного боржника припинений у зв`язку із повним погашенням боргу іншим солідарним боржником ОСОБА_3 , виконавчий лист №198/351/13-ц, виданий Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 12.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованості за кредитним договором №718/12 від 09.04.2012 року у сумі 9072,55 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог заявника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2-3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Зі змісту частини 2 статті 141 ЦПК України слідує, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються, у разі задоволення позову (заяви) - на відповідача (протилежну сторону).

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обгрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16, від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, між заявником та адвокатом Ільченко І.В., укладено договір про надання правової допомоги від 26.06.2023 № 23 (а.с.20).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано акт виконаних робіт від 06.07.2023 року (а. с.21), копію квитанції до прибуткового касового ордера № 13 від 06.07.2023 року на суму 4500,00 грн. (а.с.22), згідно якого гроші на даний час вже сплачено.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 26.06.2023 року № 23 професійна правова правнича допомога, що надана заявнику, включала: вивчення документів, юридичну консультацію, збір доказів, складення та подання до суду заяви.

Згідно з п. 3.4 Договору про надання правової допомоги від 26.06.2023 року № 23 акт виконаних робіт підтверджує факт надання адвокатом послуг та є невід`ємною частиною договору.

В свою чергу, в акті виконаних робіт від 06.07.2023 року зазначені конкретні послуги, які були надані адвокатом клієнту, їх детальний опис та обгрунтований розрахунок.

Дослідивши вказані докази, суд вважає, що розмір витрат, понесених заявником на надання йому правової допомоги в даній справі в сумі 4500,00 грн. є співмірним зі складністю даної справи та обсягом проведеної по справі роботи і однозначно не є очевидно завищеним.

Отже, вимоги заявника про стягнення на його користь з стягувача витрат на правову допомогу в сумі 4500,00 грн. є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та співмірними зі складністю справи, тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 263, 432 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий лист №198/351/13-ц, виданий Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 12.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро», , заборгованості за кредитним договором №718/12 від 09.04.2012 року у сумі 9072,55 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Кредитної спілки «Союз-Дніпро», на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали направити учасникам розгляду провадження.

Повний текст ухвали складено та підписано 12 вересня 2023 року.

Суддя М. В. Білинський