Справа№592/7014/22
Провадження №2/592/213/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

07.10.2022 року представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" за довіреністю Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив про те, що 31.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 31.03.2011 року.

При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якій договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" , "Тарифами" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банком на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірах, що зазначені в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, яка долучена до позовної заяви, а відповідачу було надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 34991,49 грн. , що підтверджується довідкою про зміну розміру кредитування та обслуговування карткового рахунку. З 06.12.2021 року кредитний ліміт було змінено на 0,00 грн. .

Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 26.09.2022 року виникла заборгованість в розмірі 41736,36 грн. , з яких: 33971,96 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7764,40 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

20.04.2023 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Брухна Валентина Сергійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнає позовні вимоги в частині стягнення 14751,18 грн. заборгованість за тілом кредиту, а в частині стягнення 26985,18 грн. просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з безпідставністю.

До початку судового засідання від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Брухна В. С. , надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без його участі та без участі відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення 26985,18 грн. не визнав, просив в цій частині відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання представник позивача не з`явився.

У відзиві відповідач посилається на те, що не був ознайомлений з Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна" , а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, а підписана відповідачем 31.03.2011 року заява-анкета будь-яких штрафних санкцій не містить.

Також відповідач зазначає про те, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки "Умови та правила надання банківських послуг" , що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) , як про це зазначається в позові, неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Окремо у відзиві наголошено на тому, що вимоги позивача, в частині стягнення 26985,18 грн. , є безпідставними, адже борг по тілу кредиту складає 33971,96 грн. , однак його було вже частково погашено, у зв`язку з безпідставним списанням позивачем з рахунку відсотків та комісій на суму 19220,78 грн, що свідчить взагалі про переплату коштів. Сума заборгованості по тілу кредиту за вирахуванням сплачених коштів становить 14751,18 грн. .

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи було встановлено, що 31.03.2011 року між акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір у виді заяви-анкети № б/н, згідно якому відповідач отримав кредит, який було встановлено на рівні 15000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

До кредитного договору представником позивача було надано "Тарифи" та "Умови та правила надання банківських послуг" в АТ КБ "ПриватБанк" . В подальшому кредитний ліміт банком в односторонньому порядку неодноразово змінювався.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) .

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначено законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) .

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) . Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На думку суду умови договорів приєднання, які розроблені банком, повинні бути доступними та в повній мірі зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли умови, на які він посилається.

Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначалися в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі) .

У заяві позичальника від 31.03.2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Судовим розглядом було встановлено, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками на поточну та прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 26.09.2022 року виникла заборгованість в розмірі 41736,36 грн. , з яких: 33971,96 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7764,40 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.03.2011 року, посилається на виписку по рахунку та "Умови та правил надання банківських послуг" в АТ КБ "ПриватБанк" , як невід`ємні частини спірного договору.

Виписку по рахунку та "Умови та правил надання банківських послуг" в АТ КБ "ПриватБанк" , що надані представником позивача на підтвердження своїх позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, період нарахування та сплати коштів, кількість днів прострочення, ставка пені за порушення строків розрахунків, а також містяться додаткові положення.

При цьому представником позивача не надано, а судом не здобуто доказів того, що саме з наданими суду "Умовами та правилами надання банківських послуг" (чинна редакція) відповідач ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг" АТ КБ "ПриватБанк" , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) , яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/43098344) і не спростовано представником позивача при розгляді вказаної справи.

Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки "Умови та правила надання банківських послуг" , що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" , а саме: з часу виникнення спірних правовідносин, тобто з 10.01.2008 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказана правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82998244) .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 "Умови та правила банківських послуг" , відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком виписка по рахунку та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Як вбачається з розрахунку представника позивача, відповідач має заборгованість за тілом кредиту 33971,96 грн. Також з наданого розрахунку вбачається, що відповідач сплачував заборгованість за кредитом, загальна сума погашення якої складає 58564,53 грн. , а також сплачував відсотки та комісії, загальна сума погашення яких складає 16220,78 грн. . Тобто фактично отримані кошти у сумі 16220,78 грн. погашені за рахунок інших платежів.

При цьому, за даними представника позивача з 06.12.2021 року кредитний ліміт було змінено з 34991,49 грн. на 0,00 грн. .

Згідно виписки за договором № б/н за період часу з 24.05.2006 року до 28.09.2022 року останнім фактом використання коштів банку зі ОСОБА_1 є операція 08.07.2021 року: "Продукти: Покровський гастроном, Суми, пл. Покровська, 13" .

Дана операція мала б бути останньою, яка б могла вплинути на розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту в бік її збільшення. Натомість, за розрахунком заборгованості за договором № б/н від 31.03.2011 року, заборгованість за тілом кредиту мала тенденцію до збільшення аж до 31.08.2021 року та склала 36259,45 грн. , що становить більше 34991,49 грн. , встановленого кредитного ліміту.

Таким чином, доводи, викладені представником позивача в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, не знайшли своє підтвердження, не є достовірними та обґрунтованими, не підтверджені письмовими доказами.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити повністю.

У відзиві відповідачем заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 5000 грн. 00 коп. , надану адвокатом Брухно В. С. .

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19, провадження № К/9901/27657/20, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги для встановлення обґрунтованості понесених позивачем витрат, не потрібен. У справі, що розглядалася, договором про надання правової допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93859342) .

Зазначена позиція підтримана також Верховним Судом в постанові від 12.05.2021 року у справі № 235/4969/19, провадження № 61-779св20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96977878) .

Судові витрати позивача складаються з судового збору, сплаченого в розмірі 2481,00 грн. за подачу позовної заяви.

Судові витрати відповідача складаються витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 коп. , розмір яких зафіксовано в договорі про надання правничої (правової) допомоги № 2203 від 22.03.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Брухном В. С. .

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков