Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1217/22

номер провадження 2/695/304/23

12 вересня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Шевченка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2022 р. АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір б/н від 14.07.2011 р., на підставі якого останньому було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 34000,00 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за вказаним договором в останнього утворилася заборгованість, яка станом на дату смерті позичальника становить 16788,92 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

На виконання вимог ст.1281 ЦК України 24.06.2020 р. банком була направлена претензія кредитора до Золотоніської районної державної нотаріальної контори та 06.07.2020 р. отримана відповідь, що претензія кредитора переслана до приватного нотаріуса Кравченка С.В., за місцем заведення спадкової справи.

08.09.2020 р. банк отримав відповідь від нотаріуса про те, що спадкоємцем померлого позичальника є ОСОБА_1

05.08.2021 р. банком було направлено відповідачці лист-претензію з вимогою погашення боргу, але ніяких дій спадкоємцем здійснено не було.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 14.07.2011 у розмірі 16788,92 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою судді від 22.06.2022 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.10.2022 р. підготовче провадження в справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Руденко Р.В. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Вказав, що відповідачка являється спадкоємицею померлого позичальника, яка належним чином прийняла спадщину та отримала свідоцтва. Банку стало відомо про смерть позичальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від родичів позичальника. Адвокат вказав, що сума боргу по кредиту, що заявлена банком до стягнення, зазначена станом на 23.11.2021 р.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні повністю, оскільки банк пропустив трирічний строк позовної давності. Відповідачка зазначила, що ще в грудні 2018 р. вона зверталася у відділення Приватбанку в м. Черкаси, де повідомила про смерть чоловіка та надала копію свідоцтва про смерть. Відповідачка вказала, що вона одна прийняла спадщину після чоловіка.

Вислухавши доводи представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Анкети-заяви № б/н від 14.07.2011 року (далі - договір) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звертався до банку з заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Дана заява підписана позичальником та доказів на спростування факту не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.11.2018 р.

Судом встановлено, що згідно розрахунку банку за життя ОСОБА_2 у порушення умов кредитного договору взятих на себе зобов`язань не виконав та непогашена заборгованість на 24.11.2018 становить 15908,34 грн.

26.05.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» була направлена до Золотоніської районної державної нотаріальної контори претензія кредитора.

26.06.2020 р. листом Золотоніська районна державна нотаріальна контора повідомила банк, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена у приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С.В. і претензія перенаправлена йому.

Листом від 23.07.2020 р. приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченко С.В. повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про видачу спадкоємцю ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину. Нотаріус вказав, що повідомив спадкоємицю про наявність банківської претензії.

21.07.2021 на адресу відповідачки банком було направлено лист-претензію.

З копії спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком С.В. на запит суду, вбачається, що після померлого ОСОБА_2 заведена спадкова справа. На ім`я ОСОБА_1 нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на: садовий будинок в СТ «Автомобіліст» с. Благодатне; земельну ділянку №:08:007:0004; земельну ділянку №:08:007:0003; земельну ділянку №:08:007:0005; автомобіль; страхову суму в розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку позивач.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК України.

Відповідно до положень статті 1281 ЦК України (в редакції на час смерті боржника) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України (в редакції на час смерті боржника) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Судом встановлено та стверджено належними та допустимими доказами, що відповідачка ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого позичальника ОСОБА_2 (за законом чи заповітом) та отримала свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки зобов`язання боржника з повернення кредиту входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємиці.

Положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

З огляду на вимоги ст.1281 ЦК України (в редакції на час смерті позичальника ) саме кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Вказане також підтверджується правовими висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року (справа №522/407/15-ц, провадження №14-53цс18), відповідно до яких:

- оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України;

- кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

- наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги;

- сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що банк дізнався про смерть позичальника ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Саме з 29.04.2019 р. (коли банк дізнався про смерть позичальника) розпочинається строк пред`явлення банком вимог до спадкоємців ОСОБА_2 . Натомість з матеріалів справи встановлено, що банк пред`явив вимоги лише листом-претензією від 26.05.2020 р., тим самим втративши на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України право вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4 ст.1281 ЦК України).

Щодо заяви відповідача про пропуск строку позовної давності суд вважає зазначити наступне.

Визначені в статті 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними за своєю правовою природою та наслідками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін та відсутні поважні причини пропущення позовної давності.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/20081/15-ц.

Оскільки банк, як встановлено судом, пропустив строк пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, він позбавлений права такої вимоги і таке його цивільне право припинено, тому він не може вимагати в суді захисту цього права.

Виходячи з обставин справи та наданих доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості позивачем не доведено.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 21 вересня 2023 року.