Справа № 488/578/18
Провадження №2/489/15/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору недійсним

встановив.

20 лютого 2018 року до суду звернулося публічне акціонерне товариство «Енергобанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 04-000120-02 від 29.02.2012 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA в розмірі 174532,64 грн.. В обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що 29.02.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладено договір №04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. 28 лютого 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем було переукладено договір № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, того ж дня було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного договору, за умовами якої розмір кредитної лінії складає 10 000,00 грн. Згідно тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна карта VISA» встановлено відсоткову ставку у розмірі 35 % річних. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, передавши ОСОБА_1 кредитні кошти. Відповідач свої зобов`язання не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що ним не було підписано Договір № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 29.02.2012 року та всі інші документи, які пов`язані із вказаним договором.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на те, що відповідач не наводить доводів, які б спростували підписання ним кредитного договору. Відповідач самостійно звернувся до позивача з ініціативою щодо укладення кредитного договору. Після укладення кредитного договору, відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом 100000,00 грн., користувався коштами та вносив певні суми в рахунок погашення кредиту до травня 2015 року. В підтвердженні укладення кредитного договору банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши грошові кошти. Проте, відповідачем були порушенні умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків, а саме не періодично та не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість.

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_1 29 лютого т2012 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що спірний договір та всі інші документи, які пов`язані з вказаним договором він особисто не підписував. Переконаний, що невідома йому особа, яка мала доступ до його персональних даних, використала їх недобросовісно, порушуючи чинне законодавство, підписала спірний договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. Тому, вважає, що договір не відповідає вимогам ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки має місце відсутність волевиявлення ОСОБА_1 , яке б відповідало його внутрішній волі, спрямованій на реальне настання певних правових наслідків, що обумовлені таким правочином.

Від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що відповідач самостійно звернувся до позивача з ініціативою щодо укладення кредитного договору. Після укладення кредитного договору, відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом 100000,00 грн., користувався коштами та вносив певні суми в рахунок погашення кредиту до травня 2015 року. В підтвердженні укладення кредитного договору банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши грошові кошти. Проте, відповідачем були порушенні умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків, а саме не періодично та не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість. Твердження позивача щодо відсутності його волевиявлення та неправомірне використання його персональних даних іншою особою є безглуздим, оскільки в матеріалах кредитної справи містяться оригінали документів підписані ОСОБА_1 та закріплені печаткою ФОП ОСОБА_1 , а тому не зрозуміло, яким чином інша особа могла мати особисті документи ОСОБА_1 та надати їх до банку та отримати кредит. Крім того, ОСОБА_1 не періодично користувався кредитними коштами та до травня 2015 року повертав кредит. Оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам законодавства, моральним засадам суспільства, не порушує прав та законних інтересів. ОСОБА_1 був обізнаний щодо умов та наслідків підписання кредитного договору.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2018, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.04.2018, цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.06.2018, цивільну справу прийнято до провадження, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2018, замінено позивача на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2018, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2018, цивільну справу № 488/578/18 та цивільну справу № 489/5807/18 об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2018, відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.03.2019, зупинено провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2022, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2023, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Від представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Іванової Т.В. неодноразово надходили заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з тим, що вона знаходиться за кордоном так само як і позивач.

Частиною першою статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані з зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).

Ленінський районний суд міста Миколаєва продовжує роботу в умовах воєнного стану та розглядає справи в загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України.

При цьому, процесуальні норми не містять, як безумовної підстави для відкладення розгляду справи, введення на території країни воєнного стану.

До того ж клопотання не містить відомостей про те, вчиненню яких конкретних процесуальних дій перешкоджають обмеження, пов`язані з запровадження воєнного стану.

Суд зазначає, що в разі позбавлення можливості учасників справи прибути в судове засідання розгляд справи може відбуватися без присутності учасників справи або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або з використанням власних технічних засобів, за допомогою «Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС», за умови направлення на адресу суду відповідної заяви. Проте, таким правом позивач за зустрічним позовом та його представниця не скористались.

Враховуючи, що сторони свої доводи і заперечення щодо заявлених позовних вимог виклали в своїх позовах, а також беруче до уваги розумність строків розгляду справи, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи на іншу дату та вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

17 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Енергобанк» з заявкою-анкетою на отримання кредитної картки VISA.

29 лютого 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладено договір №04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

28 лютого 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем було переукладено договір № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, того ж дня було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного договору, за умовами якої розмір кредитної лінії складає 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1.2 кредитного договору, Банк надає Держателю картки кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, а держатель зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачено договором.

Згідно п.п. 2.1.3, 2.3 Договору, розмір кредитного ліміту зазначається в Додатковій угоді до Договору, що є його невід`ємною частиною. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою держателя або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором. Порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, правилами міжнародної платіжної системи VISA INTERNATIONAL, цим Договором, Правилами, а також Тарифами банку.

Пунктом 2.6 Кредитного договору, встановлено, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання Сторонами цього Договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодної із сторін у встановленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

У відповідності до п. 3.3.1, 3.3.6 Договору, відповідач зобов`язався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов`язань, але не менше суми мінімального платежу з урахування вимог п. 5.4.1 цього договору та повністю погасити боргові зобов`язання у день скасування банком кредитного ліміту у випадках та строк передбачений в п. 8.2 цього договору.

За користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, Банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пеню та штрафи в розмірі, встановленими тарифами.

Відповідачем протягом строку дії кредитного договору були порушені взяті на себе зобов`язання щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості та необхідності звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 24.01.2018 року складає 174532,64 грн., що складається із: простроченої заборгованості за кредитом 33651,27 грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (тіло кредиту) 71882,26 грн., заборгованості за штрафами за виникнення прострочених відсотків по кредиту 31496,75 грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 5250,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами 32252,36 грн..

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2018 року замінено позивача публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями ч. 1 ст. 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та не виконання зобов`язань, що випливають з нього.

Приймаючи до уваги порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_1 29 лютого т2012 року, суд приходить до наступного.

17 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Енергобанк» з заявкою-анкетою на отримання кредитної картки VISA.

29 лютого 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладено договір №04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

28 лютого 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем було переукладено договір № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, того ж дня було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного договору, за умовами якої розмір кредитної лінії складає 10 000,00 грн.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 2 ст. 215 цього Кодексу, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Верховний суд України в постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16 дійшов висновку, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв`язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

Таким чином, у разі не визнання іншою стороною недійсності правочину в силу закону та наявності відповідного спору між сторонами, наявні підстави для встановлення нікчемності договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч. 1 ст. 215 цього України, недійсним може бути визнано лише укладений договір.

За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування). Порушення цих вимог приводить до неприпустимості доказів.

Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду або учасник справи має право подати до суду висновок експерта складений на його замовлення, й у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду. Висновок експертизи може бути зроблений відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

19 вересня 2018 року від представниці ОСОБА_1 адвокатки Іванової Т.В., надійшло клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи для встановлення факт підписання чи не підписання спірного договору ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22.03.2019, провадження у дійсній справі було зупинено у зв`язку з тим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 перебуває у довгостроковому службовому відрядженні в іноземній державі Ізраїль та не має можливості з`явитися до суду для надання особистих зразків підпису та почерку для призначення судової почеркознавчої експертизи.

У зв`язку з ненаданням достатніх матеріалів для проведення почеркознавчої експертизи, судом не ухвалювалося рішення про призначення почеркознавчої експертизи.

ОСОБА_1 не надано суду доказів в обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог. Не здійснено жодних заходів на забезпечення проведення почеркознавчої експертизи.

Тому, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про визнання договору № 04-000120-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової кредитної карти Visa від 29.02.2012, недійсним не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2617,99 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за договором № 04-000120-02 від 29.02.2012 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA в розмірі 174532 грн.64 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» судовий збір у розмірі 2617 грн. 99 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», , юридична адреса: м. Київ, вул.. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено «27» вересня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева