ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 611/873/20 Номер провадження 22-ц/814/769/23Головуючий у 1-й інстанції Коптєва Ю.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Пилипчук Л.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року, постановлене суддею Коптєвим Ю.А.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати та пені,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати та пені.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що належна йому земельна ділянка, площею 10,9473 га, кадастровий номер :000:0286, розташована на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, на підставі договору оренди від 31 липня 2019 року передана в оренду ФОП ОСОБА_4 .

Вказав, що відповідач всупереч умов договору оренди від 31 липня 2019 року та ст.ст. 526, 530 ЦК України, неналежно виконує обов`язок по сплаті орендної плати, а саме: останнім не сплачено щорічний розмір орендної плати в сумі 32 000 гривень за 2019 рік, а за 2020 рік сплачено частково у розмірі 25 760 гривень, у зв`язку з чим загальна сума боргу по оплаті щорічного розміру орендної плати складає 38 240 гривень.

Крім того, позивач нарахував пеню, відповідно до п. 4.6 договору оренди від 31 липня 2019 року, за прострочення платежу за 2019 - 2020 роки в розмірі 12 005,28 грн.

У зв`язку з викладеним, посилаючись на те, що відповідач не виконує обов`язку зі своєчасного внесення на користь позивача орендної плати, передбаченої Договором оренди землі, позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 31 липня 2019 року між ним та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 31 липня 2019 року державним реєстратором Ляховою О.В. Барвінківської районної державної адміністрацією Харківської області, запис про інше речове право № 48060486, а також, стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2019 - 2020 роки в сумі 38 240 грн., пеню за прострочення платежу за 2019 - 2020 роки в розмірі 12 005,28 грн.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати та пені задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки, площею 10,9473 га, кадастровий номер :000:0286, розташованої на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, укладений 31 липня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 31 липня 2019 року державним реєстратором Ляховою О.В. Барвінківської районної державної адміністрацієї Харківської області, запис про інше речове право № 48060486.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі за 2019 - 2020 роки в сумі 38 240 грн., пеню за прострочення платежу за 2019 - 2020 роки в розмірі 12 005,28 грн., а всього 50 245,28 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасної та повної виплати орендної плати за користування земельною ділянкою ОСОБА_2 у 2019 році та 2020 році не виконав, що свідчить про систематичність порушень умов договору та є підставою для задоволення позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив ОСОБА_4 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що право оренди спірної земельної ділянки у ФОП ОСОБА_4 виникло з 31 липня 2019 року, тому рік оренди закінчився 30 липня 2020 року та в строк до 31 вересня 2020 року (за умовами договору) він зобов`язаний сплатити 32000 грн орендної плати (з відрахуванням обов`язкових податків та зборів).

Вказав, що 16 жовтня 2020 року він здійснив перерахунок ОСОБА_5 орендної плати за рік користування землею у сумі 25760 грн., яка відповідає умовам договору, так як з річного розміру орендної плати, яка складає 32000 грн., було утримано 18 % податку на доходи з фізичних осіб та військовий збір у розмірі 1,5 %.

Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

В судове засідання ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи не з?явився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Наведена норма свідчить, що справедливий та своєчасний розгляд спорів судами є нерозривними поняттями, а комплексне дотримання цих вимог сприяє утвердженню верховенства права у суспільстві.

Згідно зі ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто, відкладення розгляду справи у суді апеляційної інстанції передбачено у наступних випадках: якщо стосовно учасника справи немає відомостей про вручення йому судової повістки, а також у випадку наявності відповідного клопотання від учасника справи, якщо повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

07 лютого 2023 року на електронну адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у якій зазначив, що перебуває на лікуванні у м. Київ у Національному інституті раку та на 08.02.2023 року йому призначено операцію.

Вказані ним причини неявки в судове засідання визнано поважними, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 02 травня 2023 року.

Розгляд справи призначеної на 02 травня 2023 року не відбувся, у зв`язку з перебуванням членів колегії суддів у відпустці.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у зв`язку з звільненням судді - доповідача у даній справі ОСОБА_6 з посади судді Полтавського апеляційного суду дана справа прийнята до провадження судді Кузнєцової О.Ю. та призначена до розгляду на 19 вересня 2023 року.

19 вересня 2023 року на електронну адресу Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій вказав, що знаходиться на реабілітації після операції, тому не може бути пприсутнім у суді.

Разом з тим, доказів на підтвердження вказаної обставини не надав.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 212 ЦПК України учасники судових процесів мають можливість подати заяву про розгляд справ у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних.

Проте, наданим правом на участь в судовому засідання в режимі відеоконференції ОСОБА_4 не скористався, відповідних клопотань до суду не надходило.

Враховуючи вимоги статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з урахуванням стадії судового процесу, на якій розгляд справи уже відкладався, вважає неявку ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає продовженню розгляду справи за його відсутності.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглядати справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 08 вересня 2017 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області належить земельна ділянка, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 10,9473 га, кадастровий номер :000:0286, яка розташована на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с. 17, 19).

31 липня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки (а.с. 10-16).

На підставі даного договору 31.07.2019 було зареєстровано за ОСОБА_4 право оренди земельної ділянки, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 20)

За умовами п.п. 3.1 Договору оренди землі, договір укладено на 7 років.

Відповідно до п.п. 4.1., п.п. 4.2., п.п. 4.3. Договору оренди землі, щорічний розмір орендної плати за оренду даної земельної ділянки становить 32 000 грн. Орендна плата сплачується в грошовому вигляді. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням інфляції та процентного збільшення.

Як передбачено п. 4.4 Договору оренди землі, орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії Договору щорічно не рідше одного разу на рік і не пізніше ніж в строк до 31 вересня кожного року оренди.

ОСОБА_3 в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування ФОП ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Згідно витягу з виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2020, який належить ОСОБА_5 вбачається, що 16 жовтня 2020 року ОСОБА_4 перерахував ОСОБА_5 орендну плату за пай за 2020 рік у розмірі 25760 грн. (а.с. 64).

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про систематичне порушення відповідачем умов договору оренди землі, тому позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

За змістом статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В порядку статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до тлумачень ст. 651 ЦК України однією із підстав зміни або розірвання договору є істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, при цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об?єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України.

Водночас у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13 Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження № 61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20 (провадження № 61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20 (провадження № 61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 (провадження № 61-7721св21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) суд дійшов висновку, що у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 175/642/19.

Умовами договору оренди землі від 31 липня 2019 року сторони визначили, що орендар сплачує орендну плату, яка становить 32000 грн., протягом дії договору щорічно не рідше одного разу на рік і не пізніше ніж в строк до 31 вересня кожного року оренди.

Разом з тим, доказів виплати орендної плати за користування земельною ділянкою у 2019 році матеріали справи не містять.

Орендна плата за користування земельною ділянкою за 2020 рік була перерахована позивачу 16 жовтня 2020 року у сумі 25760 грн., тобто після визначеного договором граничного строку для здійснення виплати та не в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо систематичного порушення ОСОБА_4 умов договору оренди землі щодо строку виплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що орендна плата за 2020 рік була виплачена у повному обсязі, з врахуванням утриманого податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 18 % та військового збору у розмірі 1,5%, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження даної обставини відповідачем не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги, щодо стягнення невиплаченої суми орендної плати за 2019 рік та частини орендної плати за 2020 рік у сумі 38240 грн. є обґрунтованими.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 ЦК України).

Стаття 549 ЦК України визначає поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За ч.ч. 1 та 2 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, при цьому, проценти на неустойку не нараховуються.

Відповідно до п. 4.6 договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

Розрахунок пені позивачем здійснено відповідно до умов договору, тому сумнівів не викликає та її розмір відповідачем не спростовано.

Таким чином доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Л. І. Пилипчук