Провадження 2/127/3947/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 жовтня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницяагропроектбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницяагропроектбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Так відповідно до п.5 ч.3, 6 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.3 ст.83 ЦПК України).

Пред`являючи вказаний позов, з посиланням на положення ст. 235 КЗпП України, позивач зазначає про обставину безпідставного її звільнення відповідачем згідно наказу №7 від 12.09.2023 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин. Натомість, вказуючи на обов`язок роботодавця з`ясувати факт дисциплінарного порушення у вигляді прогулу та поважність причин відсутності працівника на робочому місці позивач не зазначає обставин щодо перебування/не перебування нею на роботі у період з 29.08.2023 по 31.08.2023 включно та станом на дату винесення наказу про звільнення. Крім того, вказуючи на порушення роботодавцем вимог чинного трудового законодавства щодо порядку застосування до працівника дисциплінарного стягнення (згідно вимог ст. 149 КЗпП України) позивач не зазначає обставин з доказами про те чи узагалі надавались нею відповідачу письмові пояснення після 05.09.2023, тобто з моменту отримання нею листа відповідача від 01.09.2023.

Не зазначає позивач будь-яких доказів по наведеним у позовній заяві обставинам щодо наявності у роботодавця заборгованості перед нею по заробітній платі на момент звільнення та невиплаті компенсації за невикористану відпустку. Слід також звернути увагу, на короткий проміжок часу між поданням адвокатського запиту представником позивача на адресу роботодавця з даного приводу (поштове відправлення 27.09.2023) та зверненням до суду з цим позовом (реєстрація канцелярією суду позову 04.10.2023), а також відсутність клопотання про можливе витребування таких доказів.

Крім того, позивачу слід звернути увагу на вимоги цивільно-процесуального законодавства, визначені ч. 1,2,4 ст. 95 ЦПК України, щодо належного оформлення письмових доказів та засвідчення копій з оригіналів документів, відповідно надати до позовної заяви засвідчені належним чином докази, що додаються до позовної заяви на підтвердження обставин в обґрунтування позовних вимог.

Наведене вище свідчить про наявність у позовній заяві недоліків в її оформленні, а тому вона підлягає залишенню без руху для їх усунення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

При цьому, слід зауважити, що залишення позовної заяви без руху з метою належної її оформлення у відповідності до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не являє собою обмеженням у доступі до правосуддя. Згідно практики Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу наглядним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницяагропроектбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: