УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 388/629/23

провадження № 22-ц/4809/1017/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року у складі судді Кнурова О.А.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визначення розміру та відшкодування шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР.

В заяві просив визначити розмір завданої йому майнової шкоди у зв?язку з постановленим Долинським районним судом Кіровоградської області виправдувального вироку від 08.11.2011 за ч. 2 ст. 191 КК України та закриттям кримінальної справи ухвалою ВССУ від 18.10.2012 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, стягнувши таку майнову шкоду з Державного бюджету України; стягнути з Державного бюджету України на його користь компенсацію завданої йому моральної шкоди у зв?язку з постановленням Долинським районним судом Кіровоградської області виправдувального вироку від 08.11.2011 за ч. 2 ст. 191 КК України та закриттям кримінальної справи ухвалою ВССУ від 18.10.2012 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, що станом на день подання заяви складає 156045,16 грн.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визначено розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 у наслідок незаконного засудження та незаконного накладення штрафу за ч. 1 ст. 366 КК України, який становить - 850,00 грн. Визначено розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у період перебування під слідством та судом з 09.11.2010 по 18.10.2012, який становить - 156045,16 грн. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду - 156895 (сто п?ятдесят шість тисяч вісімсот дев?яносто п?ять) грн. 16 коп.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з?ясування судом обставин справи.

Вважає, що при вирішені справи судом не враховані приписи частини першої статті 170 ЦК України, відповідно до якої держава набуває і здійснює цивільні права та обов?язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Органи Казначейства уповноважені забезпечувати здійснення безспірного списання коштів відповідно до Бюджетного кодексу України та норм Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Посилаючись на те, що Казначейство не було залучено до участі у справі, як і інші особи, з діями яких, на думку заявника, пов?язано завдання матеріальної та моральної шкоди, вказує, що суд прийняв судове рішення про інтереси та обов?язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Також звертає увагу, що при зверненні потерпілої особи до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у сенсі Закону України від 01.12.1994 № 266/94-BP «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» слід розуміти як вимогу про відшкодування шкоди, і такі справи слід розглядати за правилами позовного провадження. При цьому не має значення назва такої вимоги, якщо з її змісту вбачаються усі складові елементи відповідно до вимог статті 175 ЦПК України.

Зауважує, що при цьому позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем - держава в особі відповідного органу.

Посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 383/596/15 зазначає, що Казначейство не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Казначейство не погоджується з визначеним судом до відшкодування розміром моральної шкоди виходячи з тих обґрунтувань, які суд вважає доведеними.

Скаржник просив скасувати ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначивши, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України не містить будь-яких пояснень та доводів, питання про які саме права, які саме свободи, які саме інтереси та (або) які саме обов?язки Державної казначейської служби України вирішив суд першої інстанції, просив закрити апеляційне провадження у справі.

ОСОБА_1 та представник Державної казначейської служби України, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не прибули.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в їх межах, суд апеляційної інстанції вважає, що слід закрити апеляційне провадження, виходячи з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Зокрема, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Критерії визначення, чи вирішені судовим рішенням права і свободи особи, не залученої до участі у справі, неодноразово були предметом перегляду Верховним Судом.

У постанові від 28 липня 2021 року у справі № 2-95/12 (провадження № 61-16854св20) Верховний Суд зазначив, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті, принаймні не за апеляційною скаргою такої особи.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦПК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

В своїй апеляційній скарзі Державна казначейська служба України посилається на те, що Казначейство не було залучено до участі у справі, як особу, з діями якої, на думку заявника, пов?язано завдання матеріальної та моральної шкоди.

Вказуючи, що відповідачем у даній справі повинна бути держава в особі відповідного органу, вважає, що суд прийняв рішення про інтереси та обов?язки Державної казначейської служби України, оскільки вона є органи державної влади, через який держава набуває і здійснює цивільні права та обов?язки.

Однак, у пункті 119 постанови від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Подібні висновки також відображені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, на які посилається саме Казначейство в своїй апеляційній скарзі.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України або її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц.

Проаналізувавши предмет та підстави позову, обставини, на які посилається у своїй апеляційній скарзі скаржник, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Державної казначейської служби України, оскільки відповідачем у справі виступає держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362, 381 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич