07 вересня 2023 року
Справа №337/4787/23
Номер провадження 2-о/337/250/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Салтан Л.Г., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2023 року до суду надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просить встановити факт особистої приватної власності на майно, а саме встановити факт належності громадянці України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , запис №142, виданий 07.12.2020 року, орган, що видав №2315) на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_1 , право власності, на яку виникло на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Сердюк В.О., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 29.11.2001 року за реєстровим №3120, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 03.12.2001 року, номер запису: 36471, в книзі: 238, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2019 року, номер запису про право власності: 34009637, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування доводів заяви вказала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1993 року по 2000 рік перебували у шлюбі. У шлюбі народжено дві дитини: Дар?я, 1994 року народження та ОСОБА_4 1999 року народження. 28.09.2000 року Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя у справі №2-1995/00 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - розірвано (мова оригіналу - російська). Згадане рішення набуло законної сили 09.10.2000 року. За час сумісного проживання Сторони не придбали жодного майна, а тому поділу майна не було між Заявницею та Заінтересованою особою, станом і на момент розірвання шлюбу і на сьогоднішній день. Сторони не мають один до одного претензій майнового характеру.

29.11.2001 року ОСОБА_2 купує квартиру АДРЕСА_1 , укладаючи Договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О. 03.12.2001 року Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації проводить реєстрацію права приватноі власності в цілому на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 . 30.10.2019 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 34009637. реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101, форма власності - приватна, розмір частки - 1.

У 2023 році, маючи намір реалізувати своє право власності та розпорядитись нерухомістю, шляхом її відчуження (продати описану квартиру), звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В., яка їй відмовила, посилаючись на необхідність надання згоди на укладання договору колишнього чоловіка ОСОБА_3 або встановлення факту про належність вищезазначеної к54вартири на праві особистої власності за нею, тому вона звернулась в суд для встановлення факту особистої власності на нерухоме майно. Виходячи із наведеного, просила задовольнити вимоги заяви.

Оглянувши заяву про встановлення факту та додані до неї документи, суд приходить до наступного.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 вказано, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається з зави ОСОБА_2 її доводи щодо належності на праві особистої приватної власності, яка куплена в період перебування у зареєстрованому шлюбі, але за її власні кошти та після припинення шлюбних відносин зводяться до відсутності претензій її колишнього чоловіка ОСОБА_3 на зазначене майно та спливу позовної давності, за якої можливий поділ майна подружжя, однак розгляд таких вимог може відбуватися лише в порядку позовного провадження, де відповідачем повинен виступати її колишній чоловік ОСОБА_3 , оскільки вирішення вказаного питання має окремий предмет доказування та повинно здійснюватися шляхом пред`явлення до суду відповідного позову.

Посилання заявника на те, що між нею та її колишнім чоловіком немає неврегульованих майнових спорів, не заслуговує на увагу, так як вказана обставина підлягає встановленню судом в межах позовного провадження, а не при вирішенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.315 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Л.Г. Салтан