Єдиний унікальний номер 341/767/23
Номер провадження 2/341/275/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Гаполяка Т.В., розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача.

Представник Ляр Д.Ю. в інтересах довірителя АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача 36 049 грн. 46 коп. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою, за якою йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 350 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області стягнуто заборгованість за згаданим Кредитним договором в розмірі 24 977 грн. 76 коп.

В силу статей 625, 1048 ЦК України банк має право на стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, представник вважає, що з відповідача підлягає стягненню:

- 25 013 грн. 48 коп. відсотків за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року;

- втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 11 035 грн. 98 коп., які складаються з 9 570 грн. 17 коп. інфляційного збільшення та 1 465 грн. 81 коп. штрафних санкцій 3 % річних за період з 13 грудня 2020 року по 13 грудня 2022 року.

В судове засідання АТ КБ «Приватбанк» представника не скерував, належно повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник ОСОБА_2 одночасно з поданням позовної заяви скерував клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представницею відповідача адвокаткою Щадей Н.В. скеровано відзив на позов, яким представниця позов заперечила. Заперечуючи позов, представниця покликалась на те, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором від 19 серпня 2019 року, укладеним між сторонами в розмірі 24 977 грн. 76 коп. Рішення набрало законної сили і добровільно виконане відповідачем, зокрема, 05 травня 2022 року сплачено суму заборгованості.

Проценти за користування кредитом в порядку статті 1048 ЦК України не підлягають стягненню, оскільки між сторонами по суті не укладено Кредитного договору. Відсутні передумови для стягнення інфляційного збільшення та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України в силу пункту 18 Перехідних положень ЦК України. В період дії воєнного стану в разі прострочення грошового зобов`язання за договорами про отримання банківського кредиту позичальник звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Відповідач, його представниця адвокатка Щадей Н.В. в судове засідання не з`явились. Представницею скеровано заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутності.

2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19 серпня 2019 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір у спосіб приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку (а.с. 7).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за яким надано наступні кредитні картки, зокрема, 19 серпня 2019 року № НОМЕР_1 терміном дії до серпня 2022 року (а.с. 8).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року ухвалено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 24 977 грн. 76 коп. заборгованості за Кредитним договором від 19 серпня 2019 року, укладеному між сторонами.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 19 серпня 2019 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, таким чином, уклав із банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Погоджено зміну ліміту.

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 46 946 грн. 62 коп. та користування ними, повернення таких в розмірі 21 968 грн. 86 коп. підтверджується випискою з рахунку відповідача та визнається представником відповідача.

У анкеті-заяві позичальника від 19 серпня 2019 року списання відсотків за користування кредитним лімітом, автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки, списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячна комісія за обслуговування картки, за рахунок чого банком сформовано тіло кредиту - не зазначені.

Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, розміщені на сайті позивача Умови та Правила належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (а.с. 4-6).

В порядку виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплачено 05 травня 2022 року визначену рішенням суму боргу.

Позивачем здійснено нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ по клієнту ОСОБА_1 за період з 31 січня 2020 року по 31 жовтня 2021 року виходячи з тіла кредиту в розмірі від 351 352 грн. 78 коп. до 365 054 грн. 47 коп. (а.с. 13).

Позивачем здійснено нарахування інфляційного збільшення та 3% річних період з 30 грудня 2020 року по 13 грудня 2022 року виходячи з суми боргу в розмірі 24 977 грн. 76 коп. (сума заборгованості за рішенням суду) (а.с. 14).

3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина 1 статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 дав судам роз`яснення, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правові висновки Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, правові висновки Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц.

Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору, що випливає з змісту Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою Національного банку України від 05 листопада 2014 № 705 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) вказано, що «рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Як зазначалось вище, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 19 серпня 2019 року укладений кредитний договір за яким надано кредитну картку терміном дії серпень 2022 року, що є кінцевим строком дії кредитного договору.

Вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення та 3% річних випливають із періоду з 13 грудня 2020 року по 13 грудня 2022 року.

Натомість період до серпня 2020 року є періодом дії договору і такий не слід вважати періодом прострочення виконання грошового зобов`язання наслідком якого є обов`язок сплатити суму боргу з забезпеченням, передбаченим частиною 2 статті 625 ЦК України.

Суму боргу, визначену рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року за Кредитним договором від 19 серпня 2019 року, укладеним між сторонами в розмірі 24 977 грн. 76 коп. ОСОБА_1 сплачено 05 травня 2022 року.

Відтак, банком не доведено прострочення виконання грошового зобов`язання в період вересень - грудень 2022 року наявність чого зумовлювало сплатити суму боргу з забезпеченням, передбаченим частиною 2 статті 625 ЦК України.

Окрім цього, пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відтак, в позові в частині вимог про стягнення втрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 11 035 грн. 98 коп., які складаються з 9 570 грн. 17 коп. інфляційного збільшення та 1 465 грн. 81 коп. штрафних санкцій за період з 13 грудня 2020 року по 13 грудня 2022 року слід відмовити.

Як зазначалось вище, рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року ухвалено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 24 977 грн. 76 коп. заборгованості за Кредитним договором від 19 серпня 2019 року, укладеному між сторонами.

Рішення встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 46 946 грн. 62 коп. та користування ними, повернення таких в розмірі 21 968 грн. 86 коп.

У анкеті-заяві позичальника від 19 серпня 2019 року списання відсотків за користування кредитним лімітом, автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки, списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячна комісія за обслуговування картки, за рахунок чого банком сформовано тіло кредиту - не зазначені.

Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, розміщені на сайті позивача Умови та Правила належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тобто, рішенням констатовано, що кредитним договором не встановлений розмір процентів. Тому заслуговують на увагу доводи позивача, що в силу статті 1048 ЦК України їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем здійснено нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ по клієнту ОСОБА_1 за період з 31 січня 2020 року по 31 жовтня 2021 року виходячи з тіла кредиту в розмірі від 351 352 грн. 78 коп. до 365 054 грн. 47 коп., на підтвердження чого додано довідку (а.с. 13).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 46 946 грн. 62 коп. та користування ними, повернення таких в розмірі 21 968 грн. 86 коп.

Ці дані у сукупності з строками користування кредитом, тобто дата отримання коштів, дата повернення таких, слід брати вихідними для розрахунку процентів за користування кредитом в порядку статті 1048 ЦК України.

Судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження розміру процентів за користування кредитом нарахованих в порядку статті 1048 ЦК України виходячи із встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 46 946 грн. 62 коп. та користування ними, повернення таких в розмірі 21 968 грн. 86 коп. у сукупності з строками користування кредитом, тобто дата отримання коштів, дата повернення таких.

Відтак, в позові в частині стягнення 25 013 грн. 48 коп. відсотків за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року слід відмовити.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ухвалене рішення про відмову у позові, сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259, частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись статями 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, статями 12, 13, 81, 89, 259, 264, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, -

вирішив:

В позові Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 з вимогами:

- стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 25 013 грн. 48 коп. відсотків за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року;

- стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 11 035 грн. 98 коп., які складаються з 9 570 грн. 17 коп. інфляційного збільшення та 1 465 грн. 81 коп. штрафних санкцій за період з 13 грудня 2020 року по 13 грудня 2022 року.

- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач АТ КБ «Приват Банк», місце знаходження за адресою: вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме суду місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2023 року.

СуддяТарас ГАПОЛЯК