РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючого-судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Кондрашин В.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шебец Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

представник ОСОБА_2 адвокат Данильчак В.М. звернувся до суду із позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) про скасування арешту майна.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , та єдиним спадкоємцем майна покійного ОСОБА_3 , який прийняв спадщину є його дядько ОСОБА_2 .Спадкування майна відбувається за законом. До складу спадкового майна покійного ОСОБА_3 входить право власності на 3/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадкових прав Позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Однак, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сосновська О.Я. повідомила Позивачу про те, що на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , що належала покійному ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця», згідно з розпорядженням Львівського бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці № 3116 від 08.07.1996 р., дублікат якого видано 13.12.2007 р., і право власності зареєстровано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 14.01.2008 р. за реєстраційним номером 21742451, 14.02.2011 р. старшим державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ Костів О.І. накладено арешт який зареєстрований 25.07.2012 р. і даний арешт є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Листом від 10.11.2022 р. Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомив, що у відділі станом на 10.11.2022 р. відсутні підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) або його частини передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Крім цього, 26.12.2022 р. Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомив, що 28.12.2016 р. державним виконавцем керуючись п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав не реалізації майна боржника на прилюдних торгах.

Відтак враховуючи те, що 28.12.2016 р. державним виконавцем, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав не реалізації майна боржника на прилюдних торгах, арешт з майна мав бути знятий.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Отже, вказаними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) було передбачено обов`язок державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа з підстав передбачених п. 3. ч. 1 ст. 37 закону.

Однак, державний виконавець свій обов`язок передбачений п. 3. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) 28.12.2016 р. не виконав.

Станом на сьогодні виконавче провадження в межах якого було накладено арешт знищене, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав на прийняття спадщини, оскільки відповідач відмовляється зняти арешт в досудовому порядку, що перешкоджає позивачу оформити спадщину та розпоряджатися спадковим майном. У зв`язку чим, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не заперечила, надала аналогічні пояснення викладеним у відзиві на позовну заяву. При прийняті рішення щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 25.08.2020 року(а.с.8).

До складу спадкового майна покійного ОСОБА_3 входить право власності на 3/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 .

З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, 04.02.2008 р. державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 4-198, на 1/5 частину даної квартири. Право власності на яку було зареєстровано за позивачем про, що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.04.2008 р.(а.с.19-20).

Крім того, 18.12.2020 р. державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-1159, на 1/20 частину квартири, яка була успадкована ОСОБА_4 по смерті сина - ОСОБА_5 . Право власності на 1/20 частину квартири було зареєстровано за позивачем про, що видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2020 р.(а.с.21-22).

Листом від 10.02.2023 р. вих. № 09/02-14 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сосновська О.Я. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , з підстав накладенням на 1/5 частку квартири арешту на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24419571 від 14.02.2011 р., старшим державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ Костів О.І., реєстраційний номер обтяження: 12785463, зареєстрований 25.07.2012 17:38:45 за № 12785463 реєстратором: Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України(а.с.14).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №322201327 від 07.02.2023 року ти обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12785463; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 24419571 від 14.02.2011 р. старшого державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Костіва О.І.; об`єкт обтяження: 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 (а.с.12-13).

Листом від 07.12.2022 р. Франківський районний суд м. Львова повідомив представнику позивача те, що 27.01.2009 р. на адресу суду надійшли матеріали кримінальної справи № 1-27/10 про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України з Апеляційного суду Львівської області. За результатами розгляду вищевказаної справи 24.06.2010 р. винесено вирок. Ухвалою судової палати у кримінальній справі Апеляційного суду Львівської області від 03.12.2010 р. вирок Франківського районного суду м. Львова залишено без змін. 27.01.2011 р. Франківським районним судом м. Львова направлено для виконання до Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції оригінал виконавчого листа для стягнення з ОСОБА_3 , а саме конфіскованого майна в дохід держави про, що свідчить відмітка в матеріалах справи про отримання виконавчого листа 04.02.2011 р.

14.02.2011 р. на адресу суду надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 1-27/10, виданого 27.01.2011 р.

Окрім того, 11.04.2011 р. на адресу суду надійшло подання від Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції про виділення частки майна боржника ОСОБА_3 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2012 р. подання задоволено та виділено ОСОБА_3 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 .

Додатково було повідомлено про те, що в матеріалах справи щодо повторного подання для виконання виконавчого листа інформація відсутня, а також відсутній оригінал виконавчого листа, оскільки останній скерований для виконання 27.01.2011 р.(а.с.36-37).

Листом від 26.12.2022 р. Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомив, представника позивача, що 28.12.2016 р. державним виконавцем керуючись п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав не реалізації майна боржника на прилюдних торгах. Матеріали виконавчого провадження № 24419571 знищено, а відтак надати завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 24419571 не являється можливим. Проведеною перевіркою даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист № 1-27/10, виданий 27.01.2011 р., Франківським районним судом м. Львова про конфіскацію всього особистого майна засудженого ОСОБА_3 в дохід держави повторно на примусовому виконанні у Відділі не перебував та станом на 26.12.2022 р. на примусовому виконані у Відділі не перебуває(а.с.36-37).

Отже встановлено, що матеріали виконавчого провадженняВП № 24419571 знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відтак враховуючи те, що 28.12.2016 р. державним виконавцем, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав не реалізації майна боржника на прилюдних торгах, арешт з майна мав бути знятий.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 р.) у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

В даному випадку арешт, який накладено в ході виконавчого провадження ВП № 24419571 з виконання виконавчого листа №1-27/10 виданого 27.01.2011 року Франківським районним судом м.Львова не був знятий.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого листа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Тож у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №640/7794/16-ц наведено такий правовий висновок: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.»

Аналогічні висновки містяться у останній актуальній постанові від 30 червня 2021 року справа № 456/3731/18.

Разом з тим, при розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно по положень ч.2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Станом на теперішній час, повторно на примусове виконання виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби не надходив.

Отже, строк виконання виконавчого листа №1-27/10 виданого 27.01.2011 року Франківським районним судом м.Львова, сплив.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що перебування під арештом належного позивачу майна за відсутності на виконанні у виконавчій службі будь-якого виконавчого документу, перешкоджає позивачу оформити спадщину та розпоряджатися даним спадковим майном, в той час як жодних дій щодо його реалізації державним виконавцем не може бути вчинено без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання.

З урахуванням вищевказаного та враховуючи відсутність підстав для подальшого арешту майна, відсутність інформації про наявні виконавчі провадження, сплив відповідного строку зберігання виконавчих проваджень, з метою непорушень права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися успадкованим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження - заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд не вбачає, тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо та підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12785463; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 24419571 від 14.02.2011 р. старшого державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Костіва О.І.; об`єкт обтяження: 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 та виключенням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис внесений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24419571 від 14.02.2011 р., старшого державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Костіва О.І.; об`єкт обтяження: 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12785463; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 24419571 від 14.02.2011 р. старшого державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Костіва О.І.; об`єкт обтяження: 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 .

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис внесений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24419571 від 14.02.2011 р., старшого державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Костіва О.І.; об`єкт обтяження: 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Франківський відділ державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів), Код , місцезнаходження: м.Львів вул. Конотопська, буд. 6.

Дата складення повного судового рішення 11.09.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.