Провадження № 22-ц/801/1843/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 рокуСправа № 127/19184/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 справу за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2023 року, постановлену у складі ОСОБА_7 в приміщенні суду в м. Вінниці, -

в с т а н о в и в :

30.08.2022 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «ВМТЕ») звернулося до суду із заявою (вх. № 53822/22) про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ..

21.09.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ № 127/19184/22 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь КП ВМР «ВМТЕ» заборгованості за період з 01.07.2020 по 31.07.2022 за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 23260,27 грн. Вирішено питання судових витрат /т. 1 а. с. 33/.

30.03.2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , подано заяву (вх. № 24496) про скасування судового наказу від 21.09.2022 року у справі /т. 1 а. с. 53-55/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2023 року скасовано судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області № 127/19184/22 від 21.09.2022 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь КП ВМР «ВМТЕ» заборгованості за період з 01.07.2020 року по 31.07.2022 року за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 23260,27 грн., а також стягнення в рівних частках судового збору в розмірі по 49,62 грн. з кожного. /т. 1 а. с. 127-130/.

05.06.2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про вирішення питання судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені заявником, а саме 16000 грн., а також судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 536,80 грн. /т. 1 а. с. 165-170/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2023 року в задоволенні заяви відмовлено.

Стягнуто з КП ВМР «ВМТЕ» на користь ОСОБА_2 536,80 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у стягнення судових витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу (вх № 6812 від 15.08.2023 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу в сумі 16000 грн та постановити нове судове рішення про стягнення з КП ВМР «ВМТЕ» на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу в сумі 16000 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У судовому засіданні адвокат Олійник О. С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Олійника О. С., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду першої інстанції в повному обсязі, що не є виходом за межі апеляційної скарги, оскільки ухвалою суду вирішувалось процесуальне питання.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу, відтак в ухваленні додаткового рішення в цій частині слід відмовити.

Суд також зазначив, що оскільки судом не було вирішено питання про стягнення з боржника на користь стягувача 536,80 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення в цій частині та стягнення даних витрат з боржника, які документально підтверджені.

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що висновок суду про не надання доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу, який був підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, є таким, що не відповідає вимогам п. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм процесуального права, колегія суддів приходить висновку про ухвалення постанови про відмову у задоволенні заяви адвоката Олійника О.С. про постановлення додаткового рішення з інших підстав.

Стаття 270 ЦПК України передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у рішенні.

За структурою і змістом додаткове рішення повинно відповідати вимогам, які ставляться до основного рішення, недолік якого воно усуває.

Так, згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Справа, що переглядається була розглянута судом в порядку наказного провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено та скасовано судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області від 21.09.2022 року.

Вважаючи, що при постановлені ухвали про скасування судового наказу, судом першої інстанції не було вирішено питання про судові витрати, адвокат Кацана О. М. Олійник О. С. звернувся до міського суду з заявою про ухвалення додаткового рішення (ухвали) та просив стягнути з заявника на користь ОСОБА_8 судові витрати на правову допомогу в сумі 16000, та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 536,80 грн.

Відповідно до частини першої, третьої, п`ятої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачою судового наказу.

Тобто, слід розрізняти судове рішення, яке включає ухвалу, постанову, судовий наказ та рішення суду, яким є виключно рішення. До кожного із видів судового рішення цивільно-процесуальні норми визначають окрему низку вимог. Загальними ж вимогами можна назвати: правосудність, повноту, зрозумілість та безумовність (безальтернативність).

Повнота судового рішення означає те, що суд повинен дати вичерпну відповідь на кожне передане на його вирішення правове питання вимогу позову чи заяви, скарги, клопотання. Неповнота судового рішення може бути усунута судом, який його ухвалив, через ухвалення додаткового рішення, але за умови, що досліджені судом докази дають можливість ухвалити таке рішення. В іншому разі неповноту судового рішення можливо усунути іншим чином ( оскарження, звернення з позовом, заявою, тощо).

Враховуючи, що додаткове рішення (ухвала) має усувати недолік основного судового документа та відповідати змісту та формі останнього, колегія суддів приходить висновку, що при вирішенні питання та постановленні ухвали про скасування судового наказу, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка за своїм змістом та формою відповідала вимогам ст.ст. 171, 260 ЦПК України, норми яких, на відміну від вимог ст. 264 ЦПК України, не ставлять в обов`язок суду вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що підстави для ухвалення додаткового рішення (ухвали) відсутні, оскільки при постановлені ухвали про скасування судового наказу суд першої інстанції дотримався порядку, форми та змісту постановлення ухвали.

Ухвалення додаткового рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, можливе лише у разі постановлення судом рішення по суті позовних вимог.

Порядок розгляду справ наказного провадження та розподіл судових витрат визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження».

Згідно п. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Водночас, процесуальний закон, зокрема і глава 8 «Судові витрати» розділу І ЦПК України, розділ II ЦПК України не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Стягувач за правилами наказного провадження позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, вимога боржника про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки стягнення із стягувача на користь боржника у наказному провадженні понесених витрат на правничу допомогу нормами ЦПК України не передбачено.

Окрім цього, суд першої інстанції допустив також порушення норм процесуального права при стягненні з КП ВМР «ВМТЕ» на користь ОСОБА_2 536,80 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду, оскільки стягнення із стягувача на користь боржника сплаченого ним судового збору в порядку наказного провадження нормами розділу ІІ ЦПК України не передбачено.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником (боржником) у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає, адже в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук