КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського району Київської області Нікітенко Вікторія Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського району Київської області Нікітенко В.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року позов залишено без розгляду.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2022 року, якою було накладено арешт на житловий будинок, позначений на плані літерою «А», готовністю 67%, огорожа позначена на плані №1-5, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24); земельну ділянку, кадастровий номер :01:100:0282, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24) та заборонено державним та приватним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації прав посвідчувати, реєструвати цивільно-правові угоди, та вчиняти будь-які інші нотаріальні та реєстраційні дії щодо житлового будинку, позначений на плані літерою «А», готовністю 67%, огорожа позначена на плані №1-5, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24) та земельної ділянки, кадастровий номер :01:100:0282, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24).

14 червня 2023 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом цивільної справи, у розмірі 7 300 грн.

У мотивування вимог, посилаючись на частину п`яту статті 142 ЦПК України, зазначав, що саме необґрунтовані дії позивача щодо повторної неявки у судове засідання призвели до залишення позову без розгляду.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року заяву представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по справі №369/6314/22 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені на надання правової допомоги витрати у розмірі 7 300.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 19 червня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення скасувати.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість стягнення судових витрат з позивача тоді, коли у справі не ухвалювалося судове рішення по суті, а було постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.

Вказує, що суд першої інстанції норму частини п`ятої статті 142 ЦПК України не застосував, що виключає можливість стягнення судових витрат з позивача у випадку залишення його позову без розгляду та не надав оцінку процесуальній поведінці позивача.

Зауважує, що питання розподілу судових витрат після постановлення ухвали про залишення позову без розгляду могло вирішуватись лише ухвалою суду.

Посилається на те, що суд першої інстанції не забезпечив позивачу можливість подати заперечення на заяву про стягнення судових витрат, оскільки ухвалив додаткове рішення на наступний день після надходження заяви.

02 серпня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300 грн, суд першої інстанції виходив з того, що обсяг понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору приватний нотаріус Києво-Святошинського району Київської області Нікітенко В.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача та його представника у судове засідання.

При ухваленні додаткового рішення суд керувався положеннями статей 133, 137, 141, 270 ЦПК України та виходив з наявності підстав для ухвалення додаткового рішення.

Згідно положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Таким чином, згідно аналізу положень статті 270 ЦПК України, ухвалення додаткового рішення передбачається у разі настання визначених частиною першою вказаної статті умов, за наслідками закінчення розгляду справи по суті.

У свою чергу, залишення позову (заяви) без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.

У такому випадку вирішення питання судових витрат регулюється частиною 5 статті 142 ЦПК України, якою передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною шостою статті 142 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом частини першої та пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, сторона відповідача посилалася на необґрунтованість дій позивача, що виражалися у повторній неявці позивача та його представника у судове засідання, що призвели до залишення позову без розгляду.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно роз`яснень п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

При цьому, судом першої інстанції, не зважаючи на те, що сторона відповідача, як на підставу для стягнення витрат на правничу допомогу, посилалася саме на необґрунтованість дій позивача, не встановлено дій позивача в ході розгляду справи, які слід вважати необґрунтованими, та не зазначено в чому їх прояв.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Отже, саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.

Під час розгляду справи місцевим судом жодні дії позивача не визнавалися недобросовісними та не було встановлено зловживання з боку позивача своїми процесуальними правами та у порушення норм процесуального права питання про стягнення витрат на правничу допомогу було вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення на підставі статті 270 ЦПК України, яка не підлягає застосуванню у випадку залишення позову без розгляду.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо стягнення з позивача судових витрат, судом не встановлено наявності необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій позивача, у зв`язку з чим колегія доходить висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, взагалі не встановив які саме дії позивача є необґрунтованими та в чому вони полягають, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Отже, зважаючи на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник