БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/8555/21 провадження № 2/361/637/23
У Х В А Л А

«06» березня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судового засідання Степанюк А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 ;

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору поруки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки від 01 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У ході підготовчого провадження судом на обговорення учасників процесу поставлено питання щодо передачі даної справи за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.

Присутня у підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_6 вважає, що дана справа підсудна Броварському міськрайонному суду Київської області.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 03 березня 2023 року представник позивача

ОСОБА_1 ОСОБА_7 подав до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з хворобою.

Вислухавши позицію присутнього у судовому засіданні учасника справи, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що поручителі відповідають перед кредитором за виконання основного зобов`язання виключно у межах визначеної на день пред`явлення кредитором вимоги вартості належних ОСОБА_3 нежитлових приміщень, загальною площею 227,60 кв.м, що складає 3/100 часток від домоволодіння, загальною площею 7676,0 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.2 вказаного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов`язання поручителі зобов`язуються сплати кредитору протягом одного дня з моменту отримання вимоги кредитора та документів, що підтверджують право вимоги, суму, визначену у вимозі, але не більше ніж розмір вартості нерухомості, або на розсуд поручителів передати у власність кредитора нерухомість. З моменту передання нерухомості у власність кредитора, зобов`язання поручителів за цим договором вважаються повністю виконаними і кредитор не вправі пред`являти поручителям жодних додаткових вимог.

Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з урахуванням правил підсудності, передбачених частиною п`ятнадцятою статті 28 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), а саме за місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У даному випадку позовні вимоги стосуються визнання недійсним договору поруки. Разом з тим, виконання поруки невід`ємно пов`язано з нерухомим майном, нежитловим приміщенням, загальною площею 227,60 кв.м, що складає 3/100 часток від домоволодіння, загальною площею 7676,0 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , його відчуженням на користь кредитора у випадку не виконання зобов`язання боржником. Фактично оспорюваний договір є договором застави, предметом якої є нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Тлумачення частини першої статті 30 ЦПК свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням), про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору, з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно, з приводу звернення стягнення на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 7.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року № 911/2390/21 словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що даний спір нерозривно пов`язаний із нерухомим майном, отже він повинен розглядатися належним Печерським районним судом м.Києва.

Крім того, відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також ту обставину, що позивачем позовну заяву подано з порушенням територіальної юрисдикції (підсудністю) судів, суд дійшов висновку про необхідність передачі справи за належною підсудністю.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною першою статті 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись статтями 30, 31, 32, 260, 353 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

Передати на розгляд до Печерського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору поруки.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин