Житомирський апеляційний суд
Справа №277/442/23 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №277/442/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Звягельського районного нотаріального округу Піскун Олексій Сергійович, Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В. в смт. Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

1. встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у період з 2013 року по 10 жовтня 2015 року;

2. встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у період з 05 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 день смерті ОСОБА_5 ;

3. визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ):

- житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:001:017, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1139 га, кадастровий номер :09:001:0018, за адресою:

АДРЕСА_1 . у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку: житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:001:017, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1139 га, кадастровий номер :09:001:0018, за адресою Житомирська обл., Звягельський р-н, с. Степанівка.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина в період часу з 2013 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що в період часу з 2013 року по жовтень 2015 року подружжя проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, що включало в себе ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та витрат, придбання майна для спільного користування за спільні гроші внаслідок спільної праці, спільну участь в утриманні житла та подальшу побудову сім`ї. Вказує, що 12.12.2014 подружжя для спільного подальшого користування за спільні кошти придбали житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому були зареєстровані і проживали однією сім`єю до 01.02.2023.

Також, зазначає, що за час перебування у цивільному шлюбі подружжя спільно придбали земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1139 га, розташовану у вказаному населеному пункті. Стверджує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Степанівською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис №5. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що 12.05.2022 рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано. Однак, не зважаючи на зазначене, подружжя продовжили проживати однією сім`єю в спільному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що незважаючи на розірвання шлюбу, подружжя продовжили вести спільне господарство, мати спільний бюджет, харчування та побут, за ними збереглися взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Окрім того, подружжя разом проводили дозвілля, виховували малолітню дитину та будували плани на майбутнє.

Зазначає, що 23.09.2022 ОСОБА_5 був мобілізований Житомирським обласним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки та з 24.09.2022 проходив військову службу. Вказує, що під час проходження військової служби ОСОБА_5 постійно підтримував зв`язок із дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_6 за допомогою мобільного зв`язку, листування у месенджерах "Viber" та "Facebook". Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув внаслідок отримання вибухової травми під час безпосередньої участі у бойових діях. Оскільки за життя ОСОБА_5 заповіту складено не було, після його смерті приватним нотаріусом Звягельського районного нотаріального округу Піскуном О.С. відкрита спадкова справа №70317316. Вказує, що ОСОБА_5 був власником нерухомого майна, що було придбане подружжям за час спільного проживання однією сім`єю, зокрема: житлового будинку в цілому з усіма господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:001:0017, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1139 га, кадастровий номер :09:001:0018, яка розташована за адресою Житомирська область, Ємільчинський район, с. Степанівка. Вказане майно було придбано під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю за їхні спільні кошти, однак було оформлено на ім`я померлого, а тому вказане майно, є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 05 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - день смерті ОСОБА_5 . Визнано житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:001:0017, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1139 га, кадастровий номер :09:001:0018, яка розташована за адресою: Житомирська область, Звягельський район, с. Степанівка спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку: житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:001:0017, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1139 га, кадастровий номер :09:001:0018, яка знаходиться за адресою: Житомирська область, Звягельський район, с. Степанівка.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 передбачала, що встановлення такого факту в подальшому необхідно буде для отримання нею одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Стверджує, що ОСОБА_1 не надала доказів спільного проживання з ОСОБА_5 в період 2013 року по жовтень 2015 року та підстав набуття права власності на спільне сумісне майно, а саме житлового будинку та земельних ділянок. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2022 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з підстав неприязних відносин. Стверджує, що підставою звернення до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи вищевикладене просила рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

04 вересня 2023 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Зазначає, що в матеріалах справи зберігаються фотознімки подружжя зроблені за період проживання разом однією сім`єю з 2013 по 2023 роках. Вказує, що підставою набуття права власності на спільне сумісне майно є факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений вище період. Стверджує, що військова служба в Збройних Силах України не завадила ОСОБА_5 підтримувати гарні, теплі та родинні стосунки зі своєю сім`єю, допомагати їм морально та фінансово і виховувати малолітню дитину. Зазначає, що отримання одноразової допомоги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачкою не є предметом спору та не може розглядатися як предмет спору у вказаній справі. Вказує, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України та подана з дотриманням правил підсудності. Стверджує, що відповідачами не надано належних доказів до суду першої інстанції, а разом з тим і до апеляційного суду щодо спростування фактів зазначених в апеляційній скарзі, твердження про безпідставність та недоведеність доказів є необґрунтованими, безпричинними та неправомірними.

09 жовтня 2023 року на електронну адресу суду від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення по справі, у яких просять апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, закрити провадження в частині встанволення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а в іншій частині прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно. Зазначає, що спірні правовідносини у справі стосуються соціального захисту позивача, який звернувся до суду за встановленням факту того, що він є членом сім`ї загиблого військовослужбовця та відповідно претендує на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Вважає, що спір в частині визначення факту спільного проживання позивача із загиблим військовослужбовцем не містить ознак приватного-правового, а тому не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.12.2014 ОСОБА_5 придбав житловий будинок в цілому з усіма господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30911067 від 12.12.2014 ОСОБА_5 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 54,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2014 ОСОБА_5 також придбав земельну ділянку, площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:001:0017, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30915117 від 12.12.2014 ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:001:0017, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2014 ОСОБА_5 придбав земельну ділянку, площею 0,1139 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :09:001:0018, що розташована за адресою: Житомирська область, Ємільчинський район, с. Степанівка.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30917177 від 12.12.2014 ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 0,1139 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :09:001:0018, що розташована за адресою: Житомирська область, Ємільчинський район, с. Степанівка.

Вбачається, що 10 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Степанівською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області був зареєстрований шлюб, актовий запис №5.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 22.08.2017 Ємільчинським районним відділом РАЦС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 12.05.2022 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який був зареєстрований Степанівською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області 10.10.2015, актовий запис №5.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 №1947 від 15.12.2022 ОСОБА_5 з 23.09.2022 був мобілізований Житомирським обласним міським територіальним центром комлектування та соціальної підтримки, а з 24.09.2022 зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 .

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №19 від 01.02.2023, яке видане КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» та копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Ємільчинським відділом ДРАЦС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті вибухової травми під час безпосередньої участі у бойових діях.

14.03.2023 ОСОБА_1 яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Піскуна О.С. із заявою про прийняття спадщини малолітнім сином ОСОБА_6 після смерті батька ОСОБА_5 . На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №35/2023, що підтверджується копією витягу зі спадкового реєстру №71607915 від 25.02.2023.

Довідкою Степанівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області №137 від 07.02.2023 підтверджено, що ОСОБА_1 на день смерті свого співмешканця ОСОБА_5 постійно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та разом вели спільне господарство, а також проводила поховання чоловіка за свій рахунок.

Відповідно до довідки Степанівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області №139 від 07.02.2023 до складу сім`ї ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 та був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 , належали співмешканка ОСОБА_1 та син ОСОБА_6 .

Відповідно до виписок по рахунку заявника, виданої АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 перераховував декілька разів кошти ОСОБА_1 .

Розглядаючи даний спір колегія апеляційного суду виходить з наступного.

Щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у період з 2013 року по 10 жовтня 2015 року, визнання спільним сумісним майном подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на частку спільного сумісного майна.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна подружжя. Відповідно до положень вказаної статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №199/3941/20 (провадження №61-7340св22) зроблено висновок, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні.

Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

У справі, що переглядається встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 придбав житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:001:017, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Ємільчинської державної нотаріальної контори Житомирської області Піскун О.С. та зареєстрованого за №1739 12 грудня 2014 року.

Крім того, 12 грудня 2014 року ОСОБА_5 придбав земельну ділянку, площею 0,1139 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :09:001:0018, що розташована за адресою: Житомирська область, Ємільчинський район, с. Степанівка, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Ємільчинської державної нотаріальної контори Житомирської області Піскун О.С. та зареєстрованого за №1740.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був зареєстрований - 10 жовтня 2015 року.

Згідно даних паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , остання була зареєстрована у спірному будинку ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Син ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Будь-яких доказів спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки у період з 2013 року по 10 жовтня 2015 року, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю на період, протягом якого було придбано спірне майно, а саме в грудні 2014 року матеріали справи не містять.

На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку та земельних ділянок, позивач не надала доказів, з яких можливо було б встановити факт того, що спірне нерухоме майно було придбане за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , оскільки з відомостей Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу вбачається, що за 2013 рік ОСОБА_1 було отримано дохід у сумі 1593,40 грн., зокрема: у вересні 2013 року 504,00 грн та у жовтні 2013 року 1089,40 грн., а в 2014 році (рік придбання спірного нерухомого майна) було отримано 2204,48 грн., а саме: у травні 2014 року 1780,83 грн та у жовтні 2014 року 423,65 грн.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині, що переглядається матеріали справи не містять.

Отже, встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_5 у період з 2013 року по 10 жовтня 2015 року, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у період з 2013 року по 10 жовтня 2015 року, визнання спільним сумісним майном подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення позову у вказаній частині, з огляду на те, що належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_5 з 2013 року по 10 жовтня 2015 матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 14 березня 2023 року ОСОБА_1 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Піскун О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином майнові права малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 не порушуються.

Щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у період з 05 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 день смерті ОСОБА_5 .

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 05 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_5 ), зазначивши, що встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до норм ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі №554/8629/17 (провадження №61-3012св21).

Встановлено, що ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вище вказувалося спадкодавець ОСОБА_5 за життя заповіту не складав, а відтак має місце спадкування за законом.

Відповідно до приписів ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

14 березня 2023 року ОСОБА_1 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Піскун О.С. із заявою про прийняття спадщини малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаній заяві зазначено, що крім ОСОБА_6 , спадкоємцями за законом першої черги є батько померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та мати померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_6 є сином померлого спадкодавця і відноситься до спадкоємців першої черги за законом, а також з урахуванням того, що він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, подавши 14 березня 2023 року відповідну заяву до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Піскун О.С., де заведена спадкова справа №35/2023 до майна померлого ОСОБА_5 , то згідно ст.1258 ЦК України право на спадщину має саме ОСОБА_6 .

Відтак встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлим спадкодавцем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 05 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_5 ) для прийняття спадщини, про що вказує позивачка у позові, не призведе до виникнення у неї прав на спадкування, оскільки право на спадщину у неї виникне лише у випадку неприйняття спадщини спадкоємцями першої, другої та третьої черг, чого в даній справі не встановлено, оскільки спадщину прийняв син померлого ОСОБА_6 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

З огляду на те, що встановлення позивачеві факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу необхідно їй як наслідок лише для отримання права на спадщину за законом разом із спадкоємцями першої черги та самостійно не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 05 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_5 ) не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №295/190/20 (провадження №61-15467св21) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року у справі №686/19661/20 (провадження №61-11031св22).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази у їх сукупності, враховуючи принцип справедливості рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню у відповідності до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Приймаючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до платіжної інструкції №25 від 18.08.2023 ОСОБА_2 сплачено 1610,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1610,50 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді