Справа № 476/302/22 Головуюча у 1-й інстанції Чернякова Н. В.
Провадження № 22ц/812/914/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: Ямкової О. О.,

суддів: Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Горенко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк (АТ КБ) «ПриватБанк»

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Чернякової Н. В. об 14 годині 25 хвилині у приміщенні суду в с.м.т. Єланець Миколаївської області з виготовленням його повного тексту 30 червня 2023 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк»,

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу

Завалієв Артем Анатолійович

(надалі приватний нотаріус Завалієв А. А.),

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Завалієв А. А., в якому просив визнати виконавчий напис №2669, вчинений 12 квітня 2017 року приватним нотаріусом про стягнення з позивача на користь банка 38 724 грн 98 коп. боргу за кредитним договором - таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначив, що про наявність виконавчого напису та його виконання позивачу відомо не було. Будь-яких претензій з боку банка не отримував.

Суму, що стягнута за виконавчим написом не вважає безспірною.

Відзиву на позов АТ КБ «ПриватБанк» не надано.

На вимогу суду приватним нотаріусом Завалієвим А. А. надані усі копії документів, на підставі яких ним вчинено виконавчий напис.

Заочним рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 березня 2023 року заява АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення суду задоволена, заочне рішення того ж суду від 5 грудня 2022 року скасовано та справа призначена до розгляду.

Представником АТ КБ «ПриватБанк» надані письмові пояснення на позов, де банк просив їх врахувати при винесені судового рішення та зазначав, що банком виконані усі покладені на нього обов`язки з повідомлення боржника про наявність боргу перед вчиненням виконавчого напису, але така вимога не отримана позивачем з його вини.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати та витрати на правову допомогу.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом, окрім дотримання формальних процедур, не було перевірено наявність безспірної заборгованості боржника перед кредитором.

В апеляційній скарзі представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку» зазначає про належне повідомлення банком боржника, яким ця вимога не отримана з незалежних від банка причин, що не враховано судом при розгляді справи.

Також вказує на неспівмірність стягнених витрат на правову допомогу та невідповідність наданих доказів на їх підтвердження.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису, який є нотаріальною дією, регламентується як статтею 34, главою 14 Закону України «Про нотаріат», так і главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі Порядок №296/5)

За розділом 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі Порядок), для стягнення сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, за поданою стягувачем заявою та за умови подання документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Оскільки ні Порядок, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги, таким доказом можуть бути відомості про направлення письмової вимоги боржнику та отримання ним цієї вимоги за відсутності обґрунтованих заперечень з його боку, або її фактичне направлення за вказаною у договорі адресою.

Повідомлення вважається надісланим при наявності відмітки поштового відділення зв`язку про направлення його за вказаною у договорі адресою.

За змістом пункту 6 розділу 16 Порядку №296/5 обрахування розміру сум стягнення здійснюється за заявою кредитора, з включенням до виконавчого напису суми неустойки, якщо це передбачено умовами договору.

За матеріалами справи вбачається, що 3 липня 2005 року ОСОБА_1 підписано з банком договір №SAMDN2839 на відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. Договорів або заяв від 10 червня 2005 року матеріали справи не містять (а.с.32-49).

За змістом договору на відкриття картрахунку слідує, що сторонами визначено банківський ліміт в 4 500 грн та базова процента ставка в 3 процента на місяць. При виникненні заборгованості сторони узгодили нарахування протягом 30 днів з моменту заборгованості 0,01% річних та списання з карти суми боргу. Погашення заборгованості по кредитному ліміту і сплата процентів проводиться щомісячним платежем в розмірі 7% від залишку за кредитним лімітом на кінець звітного місяця. Визначений також процент (2%) за зняття готівки від суми операції. Підстави для нарахування та сплати пені та комісії сторонами не визначено (а.с.40).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту (а.с.33-38).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії платіжної картки, яка була надана позичальнику для користування кредитними коштами, але строки її дії ніким із сторін не підтверджені, та такі дані у матеріалах справи відсутні (а.с.33-49).

За наведених обставин, договір, укладений між сторонами складається із підписаного договору на відкриття картрахунку без підписання та надання анкети-заяви позичальника щодо приєднання, інших тарифів надання кредиту, окрім визначених у підписаному договорі на відкриття рахунку, або умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Між тим, 12 квітня 2017 року представником банка до приватного нотаріуса Завалієва А. А. подана заява щодо вчинення виконавчого напису (а.с.32).

До неї додано: копію договору про відкриття картрахунку від 3 липня 2005 року, у якій погоджені умови кредитування з кредитним лімітом, та нарахування основної процентної ставки в розмірі 3% на місяць, а також нарахування протягом 30 днів з дня виникнення заборгованості процентної ставки в 0,01% річних, та відсутні будь-які інші умови кредитування щодо підвищення процентної ставки або нарахування пені чи комісії; витяг з особового рахунку позичальника із застосуванням, в тому числі підвищеної процентної стави, ніж тієї, яка погоджена сторонами в 36% річних; вимогу про усунення порушень, яка направлена на адресу позивача без підтвердження її вручення; та установчі документи на підтвердження юридичної особи банка та права здійснення дій від імені банка його представнику. Окрім договору від 3 липня 2005 року, іншого кредитного договору від 10 червня 2005 року, на який банк посилався в заяві про вчинення виконавчого напису, а також «Умови та Правила надання банківських послуг» і «Тарифи Банку» приватному нотаріусу не надано, так як вони або відсутні, або не підписані позичальником (а.с.32-50).

Таким чином відповідачем приватному нотаріусу на підтвердження існування безспірної заборгованості боржника ОСОБА_1 фактично надано лише розрахунок, який проведено стягувачем за особовим рахунком позичальника, зокрема за підвищеною процентною ставкою, яка не узгоджена з позичальником та з нарахуванням пені і комісії, яка сторонами не обумовлена у підписаному договорі та без підтвердження будь-яких підстав для їх нарахування.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, крім тих, що визначені у договорі на відкриття картрахунку, надана банком приватному нотаріусу копія договору не може розцінюватися як підтвердження ним у стандартній (типовій) формі умови укладення із споживачем кредитного договору з іншими умовами, а за такого виключає можливість обрахування кредитором безспірної кредитної заборгованості для вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Саме вчинення нотаріусом виконавчого напису це здійснення нотаріальної дії, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення безспірних грошових сум, шляхом його реалізації при примусовому виконанні зобов`язання боржником у позасудовому порядку.

Отже, відповідне право банка, як стягувача, за захистом якого він звернувся у квітні 2017 року до приватного нотаріуса, повинно було існувати на момент звернення. Так само на момент звернення банку до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість позивача, як боржника, перед стягувачем-банком.

За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року при розгляді справи №645/1979/15-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак, за дослідженими судом першої інстанції доказами, які перевірені у суді апеляційної інстанції, така безспірна заборгованість позивача перед банком за підписаною формою договору про відкриття картрахунку на момент звернення до приватного нотаріуса не мала місця, в тому числі у зв`язку із відсутністю для нарахування та включення для обрахування сум заборгованості за підвищеною ставкою процентів, комісією та штрафами.

Крім того, дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, з Переліку виключений розділ, який давав право нотаріусам вчиняти виконавчі написи на оригіналі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, на що третя особа не звернула уваги, коли вчиняла виконавчий напис, який оскаржується позивачем (а.с.32).

За такого вчинений 12 квітня 2017 року приватним нотаріусом виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №2669 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 38 724 грн 98 коп., здійснено, як з порушенням положень глави 16 Порядку №296/5, так і з порушенням положень Переліку (а.с.32).

10 січня 2020 року у відкритому за виконавчим написом приватного нотаріуса виконавчому провадженні повернуто виконавчий документ без виконання, але позивача залишено у реєстрі боржників (а.с.6-7).

За такого, суд першої інстанції правильно вважав позов ОСОБА_1 обґрунтованим, а порушення його прав та інтересів при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом за обставинами, які були ним викладені у позовній заяві - доведеними.

У відповідності до статті 137 ЦПК України регламентується, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами розмір витрат на правничу допомогу в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.

Тому судом першої інстанції при ухвалені рішення та згідно до частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України з банка на користь позивача правильно стягнуті понесені ним судові витрати зі сплати збору за розгляд справи у суді першої інстанції, а також витрати на правову допомогу, яка підтверджена договором між позивачем та адвокатом, розрахунком обсягу наданих правових послуг та квитанцією на підтвердження її оплати.

За наведеного доводи банка в скарзі щодо неналежності наданих позивачем доказів на підтвердження понесених ним витрат на сплату отриманої ним правової допомоги не є слушними, а стягнуті з банка, як юридичної особи, ці витрати є співмірними заявленим позивачем вимогам, в тому числі за представництво адвокатом інтересів позивача в суді, які враховують не лише безпосередню можливість участі у судових засіданнях, але ще і надання клопотань, заяв та відповідних документів, як здійснення представництва клієнта у суді першої інстанції.

Усі інші доводи відповідача у апеляційній скарзі зводяться до наявності узгодження між ним, як кредитором, та позивачем, як позичальником, умов кредитування, але сам факт наявності таких заперечень з обох сторін свідчить про відсутність у позичальника безспірної заборгованості, яка б давала право кредитору на її стягнення у примусовому порядку шляхом виконання виконавчого напису нотаріуса.

Підстав для перерозподілу витрат в суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова