Справа № 464/4144/23
пр.№ 2/464/1222/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу № 464/4144/23 про стягнення усіх сум, що підлягали виплаті при звільненні, учасниками у якій виступають:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ»,

а також представники учасників справи:

представник позивача адвокат Швець Д.Ю.

представник відповідача ОСОБА_2 ,

у с т а н о в и в:

Адвокат Швець Д.Ю. від імені та інтересах позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом у порядку цивільного судочинства, в якому просить:

скасувати наказ від 10 березня 2023 року № 148 «Про затвердження Програми припинення трудових відносин з працівниками Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в частині, що стосується виплати залишку річної премії працівнику ОСОБА_1 за 2021 рік не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні, встановленої Додатком 2 до Програми припинення трудових відносин з працівниками Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» про розірвання трудового договору;

стягнути з відповідача невиплачену при звільненні заробітну плату у вигляді невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік;

стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 23 червня 2023 року позовну заяву залишив без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суддя ухвалою від 05 липня 2023 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

За приписами ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, прохання жодним чином не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні, адже всі доводи відповідач вправі викласти у письмовому вигляді. Заяву про виклик свідків не подано. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

У випадках коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи.

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20. За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги викладене, суд уважає клопотання відповідача необґрунтованим та відмовляє у такому.

Відповідач позов заперечив з покликанням на досягнення сторонами згоди щодо порядку та строку виплати залишку річної премії за 2021 рік пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану. Оскільки воєнний в Україні триває, а тому вимоги про виплати позивачу залишку річної премії за 2021 рік є передчасними. Указане викладено у відзиві на позов, поданому через систему «Електронний суд».

14 серпня 2023 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог визначено невиплачену при звільненні заробітну плату у вигляді невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік у розмірі 17 628 грн.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, визначено наступне. Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

Оскільки позовну вимогу про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати у вигляді невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік доповнено тільки розміром - 17 628 грн, а тому суд розцінює таку як збільшення розміру позовних вимог.

У п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Водночас, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.279 ЦПК України).

Оскільки провадження у справі відкрито 05 липня 2023 року, а стороною позивача з порушенням 30-денного строку подано заяву про збільшення позовних вимог 14 серпня 2023 року, а тому суд не приймає таку до розгляду. Про поновлення процесуального строку не заявлено, суд, зважаючи на принцип диспозитивності та положення ст.127 ЦПК України, позбавлений можливості з власної ініціативи вирішувати таке питання.

Вирішуючи спір, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке.

У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.

Судом встановлено, що позивач з перебувала у трудових відносинах з відповідачем, де обіймала посаду інженера з проектно-кошторисної роботи І категорії проектно-кошторисного відділу департаменту забезпечення виробництва.

Наказом відповідача № 148 від 10 березня 2023 року затверджено Програму припинення трудових відносин з працівниками відповідача із встановлення строку її дії по 31 березня 2023 року.

За даною Програмою у разі звільнення працівника за угодою сторін виплата всіх сум, що належить йому від товариства, здійснюється в день звільнення, за винятком залишку річної премії за 2021 рік, виплата якої здійснюється не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні.

28 березня 2023 року між роботодавцем відповідачем та працівником позивачем укладено угоду про розірвання трудового договору на наступних умовах:

-трудовий договір з працівником припиняється за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України 31 березня 2023 року;

-роботодавець зобов`язується: 31 березня 2023 року виплатити працівнику заробітну плату, нараховану на дату звільнення, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, одноразову грошову допомогу в розмірі чотирьох посадових окладів; не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні виплатити працівнику залишок річної премії за 2021 рік.

Наказом відповідача від 29 березня 2023 року за № 226-к звільнено позивача 31 березня 2023 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі та визнаються сторонами.

Як унормовано ст.ст.21, 22, 36 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст.ст.43, 44 Конституції України.

При застосуванні норм права у порядку суд ураховує наступний висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Обрання неефективного способу захисту порушеного права, який не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та спричиненим цим діянням наслідкам, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 922/3308/20).

Зважаючи на характер спірних відносин, позовна вимога про скасування у відповідній частині наказу, яким затверджено Програми припинення трудових відносин з працівниками Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Судове рішення за такими вимогами жодним чином реально не відновить трудові права позивача, адже обумовлена сторонами угода про розірвання трудового договору, де погоджено виплату залишку премії після закінчення воєнного стану, позивачем жодним чином не оскаржується.

З урахуванням установлених обставин суд відмовляє у вимозі про скасування наказу відповідача.

Ретельно досліджуючи вимогу про стягнення з відповідача невиплаченої при звільненні заробітної плати у вигляді невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік, суд установив, що сторони добровільно обумовили в угоді про розірвання трудового договору порядок виплати такої не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану. Доказів укладення такої угоди під примусом чи тиском матеріали справи не містять, а сторона позивача на такі обставини не покликається.

Як унормовано ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Верховний Суд у справі № 201/532/20 (постанова від 11 жовтня 2021 року) виснував, що винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, а тому не є обов`язковою.

Суд не може перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість органу, на якого покладені такі повноваження. Суд не може втручатися в господарську діяльність товариства. Більш того, зазначений стороною позивача розмір премії є лише припущенням, оскільки розмір змінної винагороди/премії визначає виключно керівник.

Зважаючи на твердження відповідача щодо невиплати спірної частини премії за 2021 рік іншим працівникам, відсутності відповідних наказів про таке нарахування та виплату, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними.

Окремо су зауважує, що дійсно приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас саме по собі положення ст.116 КЗпП України не є безумовною перепоною для погодження сторонами в добровільному порядку виплати залишку премії. При цьому суд виходить з того, що роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ст.97 КЗпП України). У даному конкретному випадку наявна обопільна згода сторін.

Суд не надає оцінку колективному договору відповідача АТ «УКРТРАНСГАЗ», незважаючи на покликання у позові, адже такий відсутній у матеріалах справи. Стороною позивача про наявні труднощі у наданні колективного договору не заявлено, з клопотанням про його витребування до суду не зверталась.

Наявні у справі відповіді органів Міністерства соціальної політики України (Мінсоцполітики), Державної служби України з питань праці та Міністерства економіки (Мінекономіки) з покликанням на можливі майбутні перевірки за зверненнями про порушення трудового законодавства не є належними доказами у розумінні ст.77 ЦПК України, адже не спростовують та не підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у даній справі.

Інші докази у матеріалах справи відсутні.

За правилами ч.1 ст.188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки підстав для стягнення залишку для річної премії не встановлено, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні як похідної вимоги.

Доводи позивача, яка користується правовою допомогою адвоката, не підтверджені об`єктивними доказами, зводяться до власного суб`єктивного бачення обставин справи. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення її прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд у даному випадку погоджується із твердженнями відповідача, які є слушними.

Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем трудових прав позивача.

У матеріалах справи відсутні відомості, що б доводили протилежне та спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України).

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати позивача залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», код за , м.Київ, Кловський узвіз, 9/1

Повне судове рішення складено 18 вересня 2023 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО