Справа № 184/333/22
Номер провадження 2/184/16/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в. Покров об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання місця проживання дитини із батьком» та зустрічним позовом ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Шаврова Наталія Михайлівна до ОСОБА_1 , третя особа Покровська міська рада Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування «про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю та про стягнення аліментів на утримання дитини», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання місця проживання дитини із батьком». У позові посилається на те, що з 03 жовтня 2014 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Орджонікідзевського міського суду у справі 184/203/22. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання щлюбу син залишився проживати з відповідачем на винайманій квартирі. Позивач продовжує матеріально підтримувати сина та колишню дружину, регулярно спілкується з дитиною, придбаває сину все необхідне, вносить оплату за перебування сина в дитячому садочку. Останнім часом відповідачка не працює, зловживає спиртними напоями, не повідомляє умови проживання дитини. Малолітній син почав все частіше проситися до батька, часто залишається з ночівлею, тому позивач звернувся до органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком. Оскільки відповідачка заперечує проти вирішення спору щодо місця проживання дитини, був змушений звернутися до суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 , подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та про стягнення аліментів на утримання дитини. В зустрічному позові посилається на те, що має можливості забезпечити дитині належні умови для виховання та утримання сина сторін, просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян.

Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року об`єднано матеріали цивільної справи за № 184/333/22, 2/184/211/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання місця проживання дитини із батьком» та матеріали цивільної справи за № 184/435/22, 2/184/229/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 подано відзив на зустрічний позов ОСОБА_5 , за змістом якого ОСОБА_6 наполягає на задоволенні первісного позову, що на його думку, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Третя особа Орган опіки та піклування: виконавчий комітет Покровської міської ради подала висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений Рішенням виконавчого комітету від 20.05.2022 № 116/06-53-22. За змістом цього висновку, орган опіки та піклування Покровської міської ради дійшов висновку, що місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливо визначити як з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та і з матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та його представник адвокат Хомік Є.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та її представник адвокат Шаврова Н.М. в судові засідання, призначені 25.07.2023, 17.08.2023, 20.09.2023 не з`явилися, по час, дату і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні 20.09.2023 позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та його представником адвокатом Хомік Є.М. заявлено клопотання про залишення зустрічного позову ОСОБА_3 без розгляду.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Тишкевич Є.Р. підтримала раніше поданий висновок, затверджений Рішенням виконавчого комітету від 20.05.2022 № 116/06-53-22.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , 03 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції за актовим записом № 191 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Сторони є батьками дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про народження та не заперечується сторонами. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Орджонікідзевського міського суду від 17.03.2022 року по справі 184/203/22.

ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ « Максіпром груп», дохід за період з 01.10.2021 по 31.03.2023 склав 117746,50 грн, що підтверджується довідкою підприємства від 02.05.2022 № 01/05-22.

Згідно з договором купівлі-продажу від 25.09.2006 № 3344 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2006 № 12271478, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, затвердженого Рішенням виконавчого комітету від 20.05.2022 № 116/06-53-22, службою у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області 22.03.2022 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що квартира двокімнатна, в наявності необхідні меблі, побутова технічка. Для дитини облаштовано окрему кімнату, зроблено сучасний ремонт, в наявності диван, письмовий стіл, місце для зберігання особистих речей. Умови проживання задовільні. У висновку також зазначено, що відповідно до інформації КП «ЦМЛ ПМР ДО» від 02.03.2022 № 434 гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають. Згідно інформації КНП «ЦПМСД Покровської міської ради Дніпропетровської області від 07.03.2022 № 680, батьки малолітнього ОСОБА_1 своєчасно звертаються за медичною допомогою та виконують рекомендації по лікуванню та оздоровленню останнього в повному обсязі. Ця інформація підтверджується також копіями з медичної картки пацієнта ОСОБА_1 , що наявна в матеріалах справи. Орган опіки та піклування зазначає також, що малолітній ОСОБА_1 відвідує КЗДО № 13 з 28.09.2018р., є вихованцем спеціалізованої групи для дітей зі зниженим зором. Оформленням документів, необхідних для влаштування дитини до ЗДО займався батько дитини, ОСОБА_1 , заклад освіти дитини відвідує систематично, наявні пропуски у зв`язку зі станом здоров`я дитини. Батько, ОСОБА_1 постійно приводив та забирав сина з освітнього закладу, тісно співпрацював з педагогами та іншими працівниками закладу з питань розвитку та виховання сина. Дитина мала охайний зовнішній вигляд, забезпечена необхідним канцелярським приладдям, спортивною формою, змінним одягом, за станом якого ретельно слідкує батько. У випадках, коли за дитиною приходила мати, ОСОБА_3 , на звертання педагогів з приводу вирішення будь-яких питань, пов`язаних з дитиною, переадресовувала вирішення цих питань до батька, гр.. ОСОБА_1 . Орган опіки та піклування зазначає, що за результатами актів оцінки потреб ЦСС ПМР ДО від 07.04.2022 № 90, № 93 встановлено, що складні життєві обставини у родині гр.. ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та родині гр.. ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні.

Судом досліджено психологічний висновок роботи психолога ЦСС ПМР ДО з малолітнім ОСОБА_1 від 26.04.2022 № 352. Відповідно до цього висновку, з 18.04.2022 по 20.04.2022 проводилось психологічне обстеження малолітнього ОСОБА_1 , з метою діагностування особливостей внутрішньо-сімейних відносин в родині, визначення фактів насильства по відношенню до дитини та прихильності останнього до одного з батьків За результатами проведення проективних методик було визначено, що дитина надає перевагу у спілкуванні та взаємодії з батьком, має емоційну прив`язаність до сестри. Всіх інших членів сім`ї виключає із зони взаємодії. Факт фізичного насильства не підтверджується. Враховуючи викладене, спеціаліст зазначає, що за результатом психологічної діагностики малолітнього ОСОБА_1 було визначено, що найбільш емоційно-привабливі відносини у хлопчика з батьком та сестрою, виключення інших членів сім`ї свідчить про напружені відносини з ними.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 тривалий час, його стосунки з малолітнім сином ОСОБА_1 теплі, батьком дбає про сина, купує йому сезонний одяг, свідок часто бачить їх на прогулянках.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 знає давно, весь час знайомства він добре ставиться до сина, забезпечує його матеріально, дбає про його духовний розвиток, водить в садочок і забирає сина, загалом вирішує усі питання, пов`язані з вихованням дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що сім`ю ОСОБА_10 знає тривалий час, вони були сусідами. Свідок неодноразово ставала очевидцем домашніх сварок між подружжям, спостерігала, як ОСОБА_3 була у стані алкогольного сп`яніння. Стосунки батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_11 доброзичливі, вона впевнена, що батько дбає про сина і любить його.

Встановивши фактичні обставини, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При цьому, у рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 542/1428/18 зроблено висновок про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області про те, що в оселі за адресою: АДРЕСА_2 створені належні умови для проживання дитини, батьки спроможні в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки відносно малолітнього ОСОБА_1 .

Проте, суд звертає увагу на те, що невизначеність місця постійного проживання дитини - то в батька, то в матері, знаходженням її особистих речей по різним домівках, її ночівлю в різних оселях, створює ситуацію, що безумовно не може відповідати найкращим інтересам дитини.

На переконання суду, позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 доведено належними і допустимими доказами підставність та обґрунтованість позовних вимог

Таким чином, виходячи з інтересів самої дитини, беручи до уваги велику особисту прихильність дитини до батька та психологічну прив`язаність ОСОБА_1 до батька, суд приходить до висновку про можливість визначити місце проживання останнього разом з батьком, що забезпечить його розвиток у спокійному та стійкому середовищі.

Крім того, вказане не позбавить дитину можливості підтримувати міцні соціальні зв`язки із матір`ю, не зменшить рівності прав та обов`язків обох батьків щодо своєї дитини, та призведе до балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Розглядаючи клопотання позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та його представника адвоката Хомік Є.М. про залишення зустрічного позову ОСОБА_3 без розгляду, суд зазначає, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Передбачене пунктом 1 статті 6Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" (Alimentaria Sanders S.A. проти Іспанії). Отже, у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, важливе значення має добросовісна поведінка позивача.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено статтею 223 ЦПК України. Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.

Наведена норма кореспондується із закріпленим у пункті 3 частини першої статті 257ЦПК України правилом, за яким позов залишається судом без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Згідно із частиною першою статті 44ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання цими правами не допускається.

У контексті наведеного суд зазначає, що в розумінні ЦПК України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до суду. Як ініціатор судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді справи.

Суд зауважує, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та її представник адвокат Шаврова Н.М. належним чином були повідомлені про призначені судові засідання, зокрема, призначені на 25.07.2023, 17.08.2023, 20.09.2023, проте в засідання не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

Тому суд дійшов висновку про можливість застосування визначеного частиною 5 статті 223 та пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України правового наслідку неявки позивача та її представника в судове засідання - залишення позову без розгляду.

За даних обставин, враховуючи повторну неявку ОСОБА_3 та її представника в судове засідання, суд вважає, що зустрічний позов слід залишити без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належно повідомленого позивача в судове засідання, звернувши увагу позивача на те, що згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

А отже, судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 , відповідно до задоволення позовних вимог.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2-13, 76-83, 89, 263,265, 268, 353-354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визначення місця проживання дитини із батьком» - задовольнити.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Шаврова Наталія Михайлівна до ОСОБА_1 , третя особа Покровська міська рада Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування «про визначення місця проживання дитини разом з матірю та про стягнення аліментів на утримання дитини» - залишити без розгляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш