Провадження № 2/161/2893/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 вересня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шарунович К.П.,

розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу № 161/10428/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 63 000,00 грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.04.2023 року в період часу між 21:27 год та 21:30 год внаслідок несанкціонованого входження у обліковий запис ОСОБА_1 , створений в системі мобіле-банкінг «Ощад 24/7», протиправно, шляхом обману та з використанням електронно-обчислювальної техніки, відбулося списання із кредитної картки, емітованої в АТ «Ощадбанк» за № НОМЕР_1 , належних позивачу грошових коштів у сумі 63 000,00 грн.

Вказує, що із його картки списання відбувалося таким чином: 27.04.2023 о 21:27:11 списано 25 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 ; 27.04.2023 о 21:27:34 списано 25 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 ; 27.04.2023 о 21:28:21 списано 10 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 ; 27.04.2023 о 21:29:12 списано 3 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 .

Всі списані з кредитного рахунку за № НОМЕР_3 (картка № НОМЕР_1 ), відкритого в АТ «Ощадбанк», грошові кошти були перераховані на картку № НОМЕР_2 , відкриту (емітовану) в АТ «Райффайзен Банк».

З відповіді АТ «Райффайзен Банк» вбачається, що власником даної картки є ОСОБА_2 .

28.04.2023 позивач звернувся до Луцького міського відділу поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою суду від 3 липня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, водночас просили розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимог підтримали, не заперечували щодо винесення заочного рішення.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.04.2023 року в період часу між 21:27 год та 21:30 год внаслідок несанкціонованого входження у обліковий запис ОСОБА_1 , створений в системі мобіле-банкінг «Ощад 24/7», протиправно, шляхом обману та з використанням електронно-обчислювальної техніки, відбулося списання із кредитної картки, емітованої в АТ «Ощадбанк» за № НОМЕР_1 , належних позивачу грошових коштів у сумі 63 000,00 грн.

Вказує, що із його картки списання відбувалося таким чином:

- 27.04.2023 о 21:27:11 списано 25 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 ;

- 27.04.2023 о 21:27:34 списано 25 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 ;

- 27.04.2023 о 21:28:21 списано 10 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 ;

- 27.04.2023 о 21:29:12 списано 3 000,00 грн. та перераховано на карту № НОМЕР_2 (а.с. 10-11).

Всі списані з кредитного рахунку за № НОМЕР_3 (картка № НОМЕР_1 ), відкритого в АТ «Ощадбанк», грошові кошти були перераховані на картку № НОМЕР_2 , відкриту (емітовану) в АТ «Райффайзен Банк».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року у справі № 757/18706/23-ц зобов`язано АТ «Райффайзен Банк» розкрити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , тел. НОМЕР_5 ) інформацію, яка містить банківську таємницю, про повне прізвище, ім`я та по-батькові) особи, якій 27.04.2023 року на картку за № НОМЕР_2 з кредитного рахунку, відкритого в АТ «Ощадбанк», за № НОМЕР_3 картка № НОМЕР_1 ), було списано кошти в сумі 63 000 грн., із зазначенням місця проживання чи перебування такого отримувача коштів, поштового індексу, реєстраційного номеру облікової картки платника податків (за наявності) або номеру і серії паспорта неналежного отримувача коштів, відомі номери засобів зв`язку цієї особи, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, а також номер рахунку, на який було зараховано кошти в сумі 63 000,00 грн. (а.с. 19-22).

З відповіді АТ «Райффайзен Банк» вбачається, що власником даної картки є ОСОБА_2 (а.с. 23).

28.04.2023 позивач звернувся до Луцького міського відділу поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 13-14).

Позивач стверджує, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, кошти перераховані внаслідок шахрайських дій.

Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли з цивільних відносин та регулюються ст. 1212 ЦК України.

За результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень ст.1212,1213 ЦК України, Верховний Суд неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним.

В розглядуваному випадку, відповідач не надав суду будь-яких доказів наявності із позивачем договірних відносин. Не надано відповідачем також доказів поставки чи надіслання саме позивачу якогось товару чи майна в обмін на отримані кошти.

У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти у розмірі 63 000,00 грн., є безпідставно набутим майном, яке слід стягнути з відповідача на підставі ст.1212 ЦК України та задовольнити позов повністю.

Будь-яких, доказів, заперечень відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд задовольняє позовні вимоги, сплачений позивачем судовий збір суд стягує на його користь з відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову, доказів сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн.), що складає 536,80 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання заяв про забезпечення позову у розмірі 1 073,60 грн. та судовий збір за подачу позолвної заяви у розмірі 1 073,60 грн.

Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 441,60 грн. судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Розмір цих витрат підтверджується наданими до позову договором про надання правничої допомоги від 22.06.2023, актом прийманням-передачі виконаних робіт, калькуляцією вартості послуг із зазначенням витраченого часу, характеру послуги та її вартість, квитанцією про оплату на суму 6 441,60 грн., ордером на надання правничої (правової допомоги) від 22.06.2023, серія АС №1063588 (а.с. 26-31). Відповідач клопотань в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України не заявляв, а тому відсутні правові підстави для зменшення цих витрат.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63 000 (шістдесят три тисячі) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 00 коп., судовий збір за подачу заяв про забезпечення доказів, позову у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 00 коп. та 6 441 (шість тисяч чотириста сорок одну) грн. 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк