Справа № 464/4136/23 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/2196/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
Провадження № 22-ц/811/2197/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 21 червня 2023 року про передачу цивільної справи №464/4136/23 за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області та на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року про передачу заяви про забезпечення доказів до Пустомитівського районного суду Львівської області, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», Державна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про визнання факту внесення у офіційний документ завідомо неправдивої інформації, визнання недійними договорів.

20 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів у вищевказаній цивільній справі.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21 червня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», Державна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про визнання факту внесення у офіційний документ завідомо неправдивої інформації, визнання недійними договорів передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року заяву про забезпечення доказів передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Ухвали суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвали суду є незаконними, необгрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував положення частини 1 статті 30 ЦПК України, оскільки спір в даній справі жодним чином не стосується нерухомого майна, прав чи обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Стверджує, що в даному випадку предметом спору встановлення факту та визнання договорів про розподіл та постачання електричної енергії недійсними. Вважає, що звертаючись до Сихівського районного суду м. Львова із вказаним позовом, ним дотримано правила загальної підсудності, а саме, частини 2 статті 27 ЦПК України. Крім того, апелянт вказує, що заява про забезпечення доказів подається до суду за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Вважає, що оскільки Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» зареєстроване на території Сихівського району м. Львова і там зберігаються докази по справі, які він просив витребувати, а саме договір про розподіл електричної енергій, а тому заява про забезпечення доказів підлягала розгляду саме Сихівським районним судом м. Львова. Просить ухвали суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалами Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 на ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року призначено на 15 год. 30 хв. 06 листопада 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 20 листопада 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 06 листопада 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 20 листопада 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувані ухвали та передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та його заяву про забезпечення доказів за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 , що відповідно, стосується прав та обов`язків, пов`язаних із нерухомим майном, оскільки комунальні послуги з постачання та розподілу електричної енергії для забезпечення умов проживання у жилих приміщеннях надаються за місцем знаходження нерухомого майна, відтак позов має пред`являтися до суду за правилами виключної підсудності. Крім того, судом зазначено, що оскільки цивільну справу передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, то заява про забезпечення доказів також повинна розглядатися виключно судом, компетентним розглядати спір по суті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», Державна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, в якому просив:

визнати факт внесення в офіційний документ завідомо неправдивої інформації, яка була надана ОСОБА_1 у відповіді НКРЕКП №1, щодо факту не звернення ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» щодо переоформлення договору споживача про розподіл електричної енергії, у зв`язку зі зміною власника за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ;

визнати недійсним договір про розподіл електричної енергії, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ;

визнати недійсним договір про постачання електричної енергії між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ;

визнати відсутність будь-яких договірних відносин між ОСОБА_1 з Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Разом з позовною заявою, 20 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення доказів, в якій просив забезпечити докази для розгляду поданої ним позовної заяви про визнання недійсними договорів, забезпечити їх витребування для недопущення можливої втрати цих доказів, а саме, оригіналів договорів.

Конституція України передбачає право кожного на судовий захист (стаття 55) та визначає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26-30 ЦПК України).

Саме такі роз`яснення надані в постанові пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності справи суду, до якого з позовом звернувся позивач.

Стаття 23 ЦПК України передбачає, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частина другою четвертою цієї статті.

Підсудність - це віднесення розгляду справи, належної до предметної юрисдикції суду як такого, до компетенції конкретного суду.

У значенні територіальної юрисдикції підсудність цивільних справ означає територіальний поділ компетенції з розгляду справ між загальними судами першої інстанції, які належать до однієї ланки судів (місцеві суди).

Стаття 27 ЦПК України визначає загальні правила підсудності позови пред`являються в той місцевий суд, територіальна юрисдикція якого поширюється на територію, де відповідач має місце проживання чи перебування (якщо відповідач фізична особа) чи має місцезнаходження (якщо відповідач юридична особа).

Установлене цією статтею правило підсудності стосується загалом усіх позовів, що подаються для розгляду до місцевого суду в порядку цивільного судочинства, за винятком тих позовів, для визначення підсудності справ, за якими закон передбачає інші правила (статті 28-30 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з частинами 15, 16 статті 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Тобто, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Правила про виключну підсудність застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 (провадження №12-73гс20), згідно з якими розгляд позовів за правилами виключної підсудності стосується усіх спорів, які виникають в межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, такі інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майно. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі N 211/2390/18 від 16 лютого 2021 року, словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 638/1988/17) сформульовано позицію про те, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження майна, за правилами виключної підсудності.

Змістом позовних вимог ОСОБА_1 є: визнання факту внесення в офіційний документ завідомо неправдивої інформації, яка була надана ОСОБА_1 у відповіді НКРЕКП №1, щодо факту не звернення ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» щодо переоформлення договору споживача про розподіл електричної енергії, у зв`язку зі зміною власника за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ; визнання недійсним договору про розподіл електричної енергії, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ; визнання недійсним договору про постачання електричної енергії між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ; визнання відсутніми будь-яких договірних відносин між ОСОБА_1 з Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зміст позовної заяви ОСОБА_1 , зміст заявлених ним позовних вимог свідчать про те, що спір виник з приводу нерухомого майна, а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 , щодо розподілу та надання (ненадання) послуг з постачання електричної енергії до вказаного житлового будинку, наявності (відсутності) договорів постачання та розподілу електричної енергії, визнання їх недійсними, щодо відсутності між сторонами будь-яких договірних відносин.

Тобто, спір між сторонами виник з приводу розподілу та постачання електричної енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 , з приводу укладення чи неукладення договорів про розподіл та постачання електричної енергії, їх недійсність, а тому колегія суддів вважає, що даний спір стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , що пов`язані з нерухомим майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір стосується прав та обов`язків, що пов`язані з житловим будинком АДРЕСА_1 , що знаходиться на території, на яку поширюється юрисдикція Пустомитівського районного суду Львівської області.

Аналізуючи зміст позовних вимог ОСОБА_1 , зазначених ним у позовній заяві, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами саме з приводу нерухомого майна, а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 , та погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції, що позов у цій справі має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Так, згідно пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

А відтак, дійшовши висновку про те, що спір підлягає розгляду Пустомитівським районним судом Львівської області, суд першої інстанції постановив законну та обґрунтовану ухвалу про передачу справи за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Доводи апелянта про те, що даний спір не стосується надання житлово-комунальних послуг, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватися привила виключної підсудності, спростовується тим, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідно до частини 4 статті 116 ЦПК України забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказу або місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про забезпечення доказів було подано одночасно з позовною заявою.

А оскільки забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу, яким в даному випадку є Пустомитівський районний суд Львівської області, якому передано на розгляд позовну заяву ОСОБА_1 , то ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року про передачу заяви про забезпечення доказів на розгляд до Пустомитівського районного суду Львівської області є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, ст. 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року про передачу цивільної справи №464/4136/23 за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області та ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року про передачу заяви про забезпечення доказів до Пустомитівського районного суду Львівської області залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова складена 20.11.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк