Справа № 481/1366/21
Провадж.№ 2/481/38/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

13 березня 2023 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючоїпо справі судді Васильченко-Дрига Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою в сумі 45050,00 доларів США. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 11350,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 21.11.2018 року ОСОБА_3 згідно боргової розписки отримав в борг від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 17000,00 доларів США під 5 % в місяць без зазначення строку повернення. Боргова розписка власноруч складена та особисто підписана відповідачем ОСОБА_3 . Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 04.09.2021 року позивачем на відомі місця проживання та розташування об`єктів нерухомого майна відповідача були надіслані вимоги про повернення позичених грошових коштів з процентами, які були отримані відповідачем 09.09.2021 року. Таким чином датою виникнення у відповідача грошових зобов`язань по сплаті боргу та процентів є 10.10.2021 року. Станом на теперішній час відповідач позику та нараховані відсотки не повернув в будь якій сумі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 17000,00 доларів США та 28050,00 доларів США відсотків.

26.01.2022 року від представника позивача - адвоката Влащука В.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач не отримував від відповідача 17000,00 доларів США під 5 % в місяць без зазначення строку повернення. Боргова розписка власноручно не складалася та особисто не підписувалась відповідачем.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про слухання справи. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до такого висновку.

Суд встановив, що 21.11.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики (далі Договір), за умовами якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 17000,00 доларів США під 5 % в місяць. Вказане підтверджується оригіналом розписки (а.с. 107).

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що відповідач вказану розписку не писав та не підписував просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 25.05.2022 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експерта були поставлені питання: чи виконано рукописний текст та підпис на розписці від 28 листопада 2018 року ОСОБА_3 ? чи виконані рукописний текст та підпис на розписці від 28 листопада 2018 року однією особою? чи виконано рукописний текст на розписці від 28 листопада 2018 року під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), зокрема у незвичній позі, навмисно зміненим почерком?Оплату за проведення експертизи було покладено на відповідача.

Разом з тим, ухвала суду про призначення експертизи була повернута експертом без виконання у зв`язку з несплатою за експертні послуги ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином несплату ОСОБА_3 послуг експерта суд розцінює як ухилення відповідача від проведення судової почеркознавчої експертизи, що свідчить про його небажання отримати висновки щодо дійсності вказаної вище боргової розписки та дає суду можливість визнати факт, який він заперечує, а саме що вказана розписка була написана та підписана саме ОСОБА_3 .

За таких підстав суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинним, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.

Отже, в порушення умов договору позики від 21.11.2018 року, відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув позивачу на його вимогу у повному обсязі кошти за договором позики, чим істотно порушив умови договору та вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 08.06.2016 року у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позивачем 04.09.2021 року на відомі місця проживання та розташування об`єктів нерухомого майна відповідача були надіслані вимоги про повернення грошових коштів разом з відсотками (а.с. 8, 9, 10).

Відповідачем було отримано вимоги 09.09.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та роздруківками щодо відстеження поштових відправлень (а.с. 13, 14, 17, 18, 21).

Отже датою виникнення у відповідача грошових зобов`язань по сплаті боргу є 10.10.2021 року.

Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідач ОСОБА_3 зобов`язання за договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 17000,00 доларів США.

Щодо стягнення процентів за позикою суд зазначає наступне.

Відповідно до 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не виконав зобов`язання за договором позики за борговою розпискою від 21.11.2018 року, а тому з нього на користь ОСОБА_2 слід стягнути борг в загальному розмірі 45050,00 доларів США, з яких: 17000,00 доларів США - основна сума заборгованості (сама позика); 28050,00 доларів США проценти.

Разом з тим, в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Так, матеріали справи не містять договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), детального опису робіт, що були виконані представником, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та доказів оплати даних послуг на суму 20000,00 гривень. За таких обставин, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 11350,00 грн.

Керуючись ст. 141, 258-259,263-265,268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою в сумі 45050,00 (сорок п`ять тисяч п`ятдесят) доларів США, з яких основний борг становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) доларів США, проценти 28050,00 (двадцять вісім тисяч п`ятдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 11350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень.

В задоволені вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача, яка відповідає вимогам, визначеним в ст. 285 ЦПК України, поданої протягом 30 днів з дня його проголошення чи в разі поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА