КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023року місто Київ

Справа № 362/1965/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13432/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Желепи О. В.

Суддів Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року (ухвалене у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М., повне судове рішення складено 26 червня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами

ВСТАНОВИВ

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив звільнити ОСОБА_2 від заборгованості за аліментами та сплати аліментів в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 , на утримання доньки ОСОБА_4 , які стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 19.01.2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 .

Сторони є батьками дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час подружнього життя в сторін виникли напружені стосунки в сім`ї, подружнє життя не склалося і вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 08.05.2018 року у справі №362/40/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач із донькою проживали разом. Відповідачка не дозволяла дочці спілкуватися із батьком, налаштовувала дитину проти нього. Коли вдавалося зустрітися із дочкою, та розказувала позивачу, що мати налаштовує її проти нього, не пускає до нього, зацікавлює грошима та коштовними подарунками, щоб вона із ним не спілкувалася.

Проте позивач завжди намагався спілкуватися із дочкою, купував їй одяг, взуття та інші необхідні речі, які вона просила, організовував її відпочинок як за кордоном так і на території України, організовував екскурсії, відвідування музеїв, та ін.

Позивачу згодом стало відомо, що, відповідно до виконавчого листа № 2 -н/362/51/18 від 19.01.2018 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2021 року ОСОБА_4 прийшла додому до нього й повідомила, що вона збирається втікати з дому від мами, тому що її ображають, мама приводить різних чоловіків, у зв`язку із чим її обмежують, забороняють виходити з кімнати, коли чоловіки знаходяться в квартирі, кожен із них намагається її «виховувати», та ін. Розказувала, що грошові кошти, які батько надсилав для неї, мати на неї не витрачала - нічого їй не купувала, навіть необхідні речі, які вона просила, забороняла доглядати за собою, наприклад, відвідувати косметолога. У той час в ОСОБА_4 були вікові проблеми зі шкірою на обличчі, які самотужки подолати не виходило, через що в неї виник дискомфорт, вона соромилася спілкуватися із будь-ким та взагалі виходити на вулицю. Мати забороняла їй відвідувати гуртки, принижувала, казала дочці, що нічого у неї не вийде, соромила за зайву вагу.

ОСОБА_4 повідомила позивачу, що буде жити із ним та його сім`єю. Позивач та його дружина - ОСОБА_8 усіляко намагалися налагодити її стосунки із матір`ю. Але їх спроби були марними, й дівчина категорично відмовлялася повертатися до неї. ОСОБА_4 з 17 грудня 2021 року категорично відмовилася повертатися до матері і з цього часу проживає із батьком та його сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, усі витрати по утриманню дочки виконує саме позивач. Відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні дочки з моменту її проживання із батьком.

Так, коли в дочки були проблеми зі здоров`ям, огляд лікарів, здачу аналізів оплачував батько, операцію з видалення аденоїдів також оплачував батько. Меблі в дитячу кімнату дочки в квартирі у матері було оплачено позивачем. Позивачем було куплено мобільний телефони для дочки, велосипед, гіроскутер, та інші необхідні їй речі.

Однак, відповідно до виконавчого листа позивач повинен щомісячно сплачувати аліменти на утримання дочки. До березня 2022 року, щоб запобігти утворенню заборгованості по аліментах, він сплачував аліменти згідно з виконавчим листом. Станом на 22 лютого 2022 року позивач не мав боргу по аліментах.

25.02.2022 року відповідач повернула 7 000 грн. позивачу на заблоковану банківську картку, однак через те, що картка заблокована, він не може скористатися цими грошима.

З березня 2022 року, розуміючі, що грошові кошти, що позивач сплачує відповідачу, вона витрачає не за призначенням (зі слів дочки - відкладає їх) та через те, що дочка проживає із ним та знаходиться на повному його утриманні, він перестав надсилати кошти колишній дружині. Станом на день подачі позову до суду дочка проживає із ним,знаходиться на його утриманні та вихованні, в зв`язку з чим позивач звертається до суду із позовом про звільнення його від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 19.01.2018 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 24 липня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи. Вказує, що у справі міститься достатньо доказів, які суд залишив поза увагою, з яких вбачається, що донька проживає разом із батьком.

Крім того стороною відповідача визнані обставини щодо проживання дочки із батьком та його сім`єю починаючи з 17.12.2021 року, а також щодо припинення сплати ним аліментів, які він перестав надсилати з березня 2022 року.

Зазначає, що посилання на те, що судом не прийнято рішення яке набрало законної сили щодо визначення проживання малолітньої дитини - є необґрунтованим та не є підставою для відмови у задоволені позовних вимог про припинення стягнення аліментів.

Вказує, що саме в провадженні судді, яка ухвалили оскаржуване рішення, перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Посилається на те, що саме проживання дитини з батьком і є тією обставиною, яка має істотне значення для вирішення питання щодо звільнення платника аліментів від подальшої сплати аліментів та сплати заборгованості за аліментами.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, обмежився констатацією існування судового рішення про стягнення аліментів із позивача, цитуванням тексту позовної заяви та відзиву на неї, а також посиланням на докази, надані відповідачем, та датовані 27.12.2018, 31.08.2021, тобто до 17.12.2021 - дати, коли суттєво змінились обставини і дитина перестала проживати з відповідачем. При цьому суд не прийняв до уваги, що обставини проживання дитини з батьком і наявність заборгованості за аліментами підтверджені наданими доказами та визнаються відповідачем, і під час судового розгляду будь якого сумніву у достовірності цих обставин у суду не виникало.

Також зазначає, що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

09 серпня 2023 року ОСОБА_3 направила на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

У відзиві вказує, що дитину позивач забрав за власної ініціативи без погодження з відповідачем. Такі дії вчинені відповідачем всупереч інтересам дитини, виключно з метою уникнення обов`язку сплачувати аліменти.

Тому дії вчинені в умовах правового конфлікту щодо визначення місця проживання дитини та всупереч думки іншого з батьків, не можуть давати переваг в тому числі в контексті звільнення від сплати аліментів.

Вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами самого факту проживання дитини з ним.

Твердження позивача, що відповідач визнає обставини проживання дитини з батьком та перебування на його утриманні - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Зазначає, що позивач просить суд звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів, однак ним не конкретизовано ні розмір заборгованості, ні період нарахувань, а також не надано доказів, що визначають межі заборгованості та не надано доказів, якими ця вимога обґрунтована.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Маракушев Р. І. доводи апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду 25 вересня 2023 року надіслала заяву про розгляд скарги без її участі на підставі наявних у справі доказах та з урахуванням позиції викладеної у відзиві на апеляційну скаргу.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючої судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову суд вважав встановленим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2018 року було розірвано (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

19.01.2018 року Васильківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2018 р. і до досягнення донькою повноліття.

Згідно до Довідки-розрахунку від 22.02.2022 року виданою Васильківським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області зазначено, що станом на 22.02.2022 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття - відсутня (а.с. 25-27).

Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 05.07.2022 року ОСОБА_2 зазначено, що сім`я із 4 осіб проживає у двох кімнатній квартирі. В кімнатах є всі необхідні меблі та побутова техніка. Помешкання в задовільному стані, охайно, прибрано (а.с. 42-43).

Згідно Рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї міської ради про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_6 для її тимчасового виїзду за межі України разом із матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 66).

Згідно Рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 27.12.2018 року №547 визначено години спілкування батька ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної другої та четвертої суботи та неділі в місяці з 10 до 17 години, а в літній період тривалістю до одного місяця за домовленістю між батьками для виїзду разом з донькою на оздоровлення за наявності відповідних документів (а.с.65).

Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 27.02.2023 року №63 про затвердження висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_3 , затверджено висновок, яким визначено місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 92-95).

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа №362/566/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в якому вона просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , розгляд справи ще триває.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з матеріалів справи дійсне місце реєстрації малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 27.12.2018 року та висновком Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 27.02.2023 року про затвердження висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_3 де зазначено, що малолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за місцем реєстрації матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.93) та наявною позовною заявою відповідачки ОСОБА_3 про визначення місця проживання дочки разом із матір`ю.

Судом не встановлено наявність передбачених законом підстав для звільнення на даний час позивача від сплати аліментів та заборгованості за аліментами на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по-перше відсутні докази наявної заборгованості по сплаті аліментів, а по друге позов є передчасним, оскільки позивачем не надано доказів постійного проживання малолітньої дитини разом з батьком, а також судом ще не прийнято рішення, яке вступило в закону силу про визначення місця проживання дитини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2018 р. і до досягнення донькою повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно зі статтею 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року по справі №706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі №753/23672/16-ц та від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) зазначив, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) зазначив, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Як на підставу для звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами позивач зазначає, що донька проживає з ним та перебуває на його утриманні.

Разом з тим, за наявності судового наказу від 19.01.2018 року, якийне скасовано та яким з позивача на користь відповідача у даній справі присуджено кошти на утримання дитини (аліменти), в межах даної справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено визначені законодавцем підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання доньки на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин.

Акт оцінки потреб сім`ї від 05.07.2022 не є беззаперечним доказом постійного місця проживання дитини з батьком та підставою для звільнення позивача від сплати аліментів.

Колегія суддів зауважує, що наявність самого лише факту, що донька з 17 грудня 2021 року проживає разом із позивачем та знаходився на його утриманні, не може бути самостійною підставою для припинення стягнення аліментів. На переконання колегії суддів, дана обставина може матитимчасовий характер, а не постійний, враховуючи що в даній справі між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який розглядається в судовому порядку. Тому рішення суду щодо звільнення платника аліментів від їх сплати, може бути передчасним та суперечитиме інтересам малолітньої дитини.

Апеляційний суд звертає увагу, що посилання позивача про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що у справі про визначення місця проживання дитини з матір`ю (відповідачем) міститься і зустрічна позовна заява, подана ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , хоча справа перебуває в проваджені того ж судді, що розглядає і дану справу, є безпідставними.

Справа про визначення місця проживання дитини не об`єднана в одне провадження з даною справою, тому обов`язком позивача було доводити наявність зустрічного позову, шляхом надання відповідних доказів, в рамках даної справи.

Звільнення від сплати аліментів, без наявних на те підстав, призведе в першу чергу до порушення прав та інтересів дитини, тому суд має враховувати що обставини, які зазначені як підстава для звільнення від сплати аліментів, є дійсно вагомими.

Аліменти стягуються до досягнення дитини повноліття і відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно положень статті 3 Конвенції ООН "Про права дитини", яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Позивач просить звільнити його також і від заборгованості за аліментами, разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, а також розмір такої заборгованості. В матеріалах справи наявна лише Довідка-розрахунок від 22.02.2022 року видана Васильківським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської областіпро відсутність заборгованості у ОСОБА_2 станом на 22.02.2022 року

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, саме позивач мав надати довідку державного чи приватного виконавця про нарахування йому заборгованості, періоди такого нарахування, щоб у суду були підстави, констатувати та зазначити від якої заборгованості суд звільняє позивача.

Доводи скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, відхиляються колегією суддів, оскільки позивач фактично здійснює переоцінку доказів, яким судом надана належна оцінка.

Щодо посилань скаржника про нецільове використання коштів у зв`язку проживання дитини з ним, суд зазначає, що у випадку нецільового використання аліментів відповідачкою позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав у відповідності до ст. 186 СК України, згідно якої за заявою платника аліментів орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів їх платник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими законодавство пов`язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови узадоволенніпозовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Також, колегія судів роз`яснює, що позивач не позбавлений права повторно звернутись з позовом про звільнення його від сплати аліментів, в разі, якщо суд визначить місце проживання дитини з ним, а також позивач має право в разі нарахування йому боргу виконавцем подати суду конкретні докази нарахування такої заборгованості, надати докази перебування дитини в цей період на його повному грошовому утриманні та просити звільнити від такої заборгованості, зазначивши її розмір та конкретний період.

Відповідач в свою чергу з метою уникнення в майбутньому спору, може звернутись до виконавця, щодо повернення їй виконавчого листа, у зв`язку з тим, що дитина проживає з батьком, та подати його до виконання повторно в разі, якщо дитина буде проживати з нею за її волевиявленням, або за рішенням суду про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 р.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська