Справа № 288/736/22
Провадження № 2/288/38/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування наказів про надання у власність земельних ділянок та скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі Відповідач 1), ОСОБА_3 (далі Відповідач 2), ОСОБА_4 (далі Відповідач 3), ОСОБА_5 (далі Відповідач 4), ОСОБА_6 (далі Відповідач 5), ОСОБА_7 (далі Відповідач 6) про скасування наказів про надання у власність земельних ділянок та скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог /т.1 а.с.179-185/ вказує, що на підставі Договору оренди землі № 627/06 від 23 грудня 2015 року, укладеного між нею та Відповідачем 1, вона отримала в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, площею 10 га, кадастровий номер :02:000:0270, яка знаходиться на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Паволоцької сільської ради, строк дії договору 5 років до 15 лютого 2021 року.

В подальшому, Позивач заснувала фермерське господарства «Сулейман-16», яке було зареєстровано в березні 2016 року та вказана земельна ділянка була внесена до фермерського господарства та Позивач належним чином виконувала зобов`язання за договором оренди, зокрема за період дії договору оренди, відсутня заборгованість зі сплати орендної плати.

З метою продовження дії договору шляхом його переукладення на новий термін, Позивач звернулась до Відповідача 1 з заявою про продовження строку його дії та їй було повідомлено, що згідно наказу Головного управління від 24 листопада 2020 року № 3-ОТГ «Про передачу у комунальну власність» та акту приймання-передачі, вищевказана земельна ділянка, загальною площею 10 га, кадастровий номер :02:000:0270, передана у комунальну власність Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області.

Після отримання відповіді, Позивач звернулась до Попільнянської селищної ради з метою продовження строку дії договору оренди землі і дізналась про те, що в наказі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 24 листопада 2020 року № 3-ОТГ, земельна ділянка площею 10.00 га, кадастровий номер :02:000:0270 була вказана. При вивчені матеріалів було виявлено ряд недоліків, в зв`язку з чим подано клопотання про внесення змін до наказу, в переліку земельних ділянок, відносно земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0270 клопотань заявлено не було, проте після внесення змін до Наказу № 3-ОТГ зазначена ділянка в додатку до акту приймання-передачі вже була відсутня, таким чином, земельна ділянка, яка перебуває в оренді Позивача, з розпорядження Відповідача 1 не вибула.

Позивач була змушена звернутись зі скаргою на неправомірні дії Відповідача 1, за результатами розгляду якої їй стало відомо про те, що на підставі Наказу № 17-ОТГ від 11 березня 2021 року, Відповідачем 1 було вилучено земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0270 та на підставі заяв п`яти громадян від 12 березня 2021 року, їм було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.00 га кожна із земельної ділянки з кадастром номером :02:000:0270.

При поділі земельної ділянки, яка перебуває в користуванні Позивача, передано у власність: - Відповідачу 2 ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2.00 га, кадастровий номер :02:000:0275; - Відповідачу 3 ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2.00 га, кадастровий номер :02:000:0273; - Відповідачу 4 ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2.00 га, кадастровий номер :02:000:0274; - Відповідачу 5 ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2.00 га, кадастровий номер :02:000:0272; - Відповідачу 6 ОСОБА_7 земельну ділянку площею 2.00 га, кадастровий номер :02:000:0271.

Позивач зазначає, що строк дії договору оренди закінчувався 15 лютого 2021 року, проте земельна ділянка в неї не вилучалася, акт прийому-передачі не складався та вона продовжує користуватися земельною ділянкою площею 10.00 га в повному обсязі в 2021-2022 роках, її погодження, як землекористувача на передачу земельної ділянки отримано не було та не приймалось рішення про її поділ, а тому Відповідачем 1 було незаконно видано п`ять наказів про передачу у власність Відповідачам 2 6, якими затверджені проекти щодо відведення земельних ділянок у власність та здійснено державну реєстрацію права власності.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 квітня 2021 року за № 6-2025/14-21-СГ «Про надання у власність», яким затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7 , розташованої на території Попільнянського району за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2.0000 га (кадастровий номер :02:000:0271); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0271, площею 2.0000 га у Державному земельному кадастрі, за відомостями якого власником ділянки був зазначений ОСОБА_7 ; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 квітня 2021 року за № 6-2024/14-21-СГ «Про надання у власність», яким затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 , розташованої на території Попільнянського району за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2.0000 га (кадастровий номер :02:000:0272); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0272, площею 2.0000 га у Державному земельному кадастрі, за відомостями якого власником ділянки був зазначений ОСОБА_6 ; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 квітня 2021 року за № 6-2022/14-21-СГ «Про надання у власність», яким затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 , розташованої на території Попільнянського району за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2.0000 га (кадастровий номер :02:000:0273); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0273, площею 2.0000 га у Державному земельному кадастрі, за відомостями якого власником ділянки був зазначений ОСОБА_4 ; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 квітня 2021 року за № 6-2023/14-21-СГ «Про надання у власність», яким затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 , розташованої на території Попільнянського району за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2.0000 га (кадастровий номер :02:000:0274); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0274, площею 2.0000 га у Державному земельному кадастрі, за відомостями якого власником ділянки був зазначена ОСОБА_5 ; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 08 квітня 2021 року за № 6-2026/14-21-СГ «Про надання у власність», яким затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 , розташованої на території Попільнянського району за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2.0000 га (кадастровий номер :02:000:0275); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0275, площею 2.0000 га у Державному земельному кадастрі, за відомостями якого власником ділянки був зазначений ОСОБА_3 ; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у Житомирській області в порядку та строки, визначені законом, розглянути клопотання (звернення) ОСОБА_1 про поновлення дії Договору оренди землі № 627/06 від 23 грудня 2015 року, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на ОСОБА_1 .

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник Відповідача 1 - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , Відповідач 3 - ОСОБА_4 , Відповідач 5 - ОСОБА_6 , Відповідач 6 - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до Судових викликів № 288/736/22/15113/23 - № 288/736/22/16116/23 від 23 жовтня 2023 року та Судових викликів № 288/736/22/16122/23 - № 288/736/22/16125/23 від 06 листопада 2023 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач 2 - ОСОБА_3 , Відповідач 3 - ОСОБА_4 , Відповідач 5 - ОСОБА_6 , Відповідач 6 - ОСОБА_7 були повідомлені про судові засідання, які відбудуться 06 листопада 2023 року о 13.00 годині та 17 листопада 2023 року о 11.00 годині.

Відповідач 4 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

28 листопада 2022 року надала до суду заяву в якій вказала, що вона особисто не оформляла документів на своє ім`я щодо земельної ділянки на території Попільнянського району за межами населених пунктів Паволоцької сільської ради загальною площею 2.0 га з кадастровим номером :02:000:0274, не подавала заяву про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, заяву про затвердження вказаного проекту, не замовляла та не оплачувала виготовлення проекту землеустрою, не подавала заяву до державного реєстратора про реєстрацію права власності, враховуючи вищевикладене, визнала в повному обсязі заявлені до неї позовні вимоги. Просила справу розглядати у її відсутність з врахуванням даної заяви. /т.1 а.с.246/

Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до договору оренди землі № 627/06 від 23 грудня 2015 року, Орендодавець Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, на виконання розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації у Житомирській області від 29 грудня 2012 року № 756 надає, а ОСОБА_8 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Паволоцької сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 10.00 га, кадастровий номер :02:000:0270. Договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Право оренди виникає з моменту державної реєстрації. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки. /т.1 а.с.11-13, 14/

18 грудня 2020 року за вих. № К-12560/0-1639/0/22-20 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області розглянуто клопотання ОСОБА_9 про поновлення дії договору оренди землі № 627/06 від 23 грудня 2015 року та повідомлено, що на підставі наказу Головного управління від 24 листопада 2020 року № 3-ОТГ «Про передачу у комунальну власність» та акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 24 листопада 2020 року, земельна ділянка загальною площею 10.00 га, з кадастровим номером :02:000:0270 передана у комунальну власність Попільнянської селищної ради Попільнянського району, Житомирської області. /т.1 а.с.15/

Попільнянською селищною радою за вих.№ К-357/02-10 від 07 червня 2021 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що в додатку до акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 24 листопада 2020 року відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 24 листопада 2020 року № 3-ОТГ, земельна ділянка площею 10.00 га з кадастровим номером :02:000:0270 була вказана. При вивчені наданих матеріалів, було виявлено неточності стосовно переданих земельних ділянок, в зв`язку з чим було підготовлено клопотання щодо внесення змін до наказу, але лише стосовно тих ділянок, які були перераховані в листі, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0270 серед них не було. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11 березня 2021 року № 17-ОТГ було внесено зміни до Наказу від 24 листопада 2020 року № 3-ОТГ, проте в додатку до акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 11 березня 2021 року вищезазначеної земельної ділянки вже не було. /а.с.16/

13 вересня 2021 року за вих. № 31-28-0.132-11369/2-21 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру повідомлено ОСОБА_10 про розгляд її скарги, а саме Наказом Головного управління від 11 березня 2021 року № 17-ОТГ «Про внесення змін до наказу Головного управління від 24 листопада 2020 року № 3-ОТГ», додаток до акта приймання-передачі викладено в новій редакції, в якій вилучено земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0270. В подальшому, на підставі заяв п`яти громадян від 12 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га кожна на території Житомирського району Житомирської області із земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0270, наказами Головного управління від 17 березня 2021 року громадянам надано зазначений дозвіл. На заяви вказаних громадян, наказами Головного управління від 08 квітня 2021 року затверджено документації із землеустрою та передано у власність громадян земельні ділянки з кадастровими номерами - :02:000:0271, :02:000:0272, :02:000:0273, :02:000:0274, :02:000:0275, для особистого селянського господарства на території Житомирського району, Житомирської області та зареєстровано право власності на вказані ділянки. /а.с.17/

Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 20 вересня 2021 року за вих.№ К-719/0-811/6-21 повідомлено ОСОБА_10 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0270 вилучена з наказу Головного управління від 24 листопада 2020 року. /т.1 а.с.18/

На запит адвоката Вернидуб Д.В. від 18 лютого 2022 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 22 лютого 2022 року повідомлено, що копії п`яти наказів від 08 квітня 2021 року про затвердження проектів землеустрою буде надано після підтвердження оплати вартості виготовлення їх копій. /т.1 а.с.19, 20/

ОСОБА_4 звернувся 19 лютого 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Старочорторійської сільської ради Любарського району. /т.1 а.с.145/

ОСОБА_4 звернувся 12 березня 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. /т.1 а.с.28, 144/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1136/14-21-СГ від 17 березня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. /т.1 а.с.21/

Згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2022/14-21-СГ від 08 квітня 2021 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 2.0000 га, кадастровий номер :02:000:0273, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. /т.1 а.с.32/

ОСОБА_5 звернулася 19 лютого 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Старочорторійської сільської ради Любарського району. /т.1 а.с.143/

ОСОБА_5 звернулася 12 березня 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. /т.1 а.с.29, 146/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1142/14-21-СГ від 17 березня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. /т.1 а.с.22/

Згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2023/14-21-СГ від 08 квітня 2021 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, загальною площею 2.0000 га, кадастровий номер :02:000:0274, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. /т.1 а.с.33/

ОСОБА_6 звернувся 19 лютого 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Старочорторійської сільської ради Любарського району. /т.1 а.с.148/

ОСОБА_6 звернувся 12 березня 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. /т.1 а.с.27, 147/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1138/14-21-СГ від 17 березня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. /т.1 а.с.23/

ОСОБА_7 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Старочорторійської сільської ради

Любарського району. /т.1 а.с.149/

ОСОБА_7 звернувся 12 березня 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. /т.1 а.с.26, 150/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1139/14-21-СГ від 17 березня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. /т.1 а.с.24/

Згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2025/14-21-СГ від 08 квітня 2021 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7 на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Надано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку, загальною площею 2.0000 га, кадастровий номер :02:000:0271, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. /т.1 а.с.34/

ОСОБА_3 звернувся 19 лютого 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Старочорторійської сільської ради Любарського району. /т.1 а.с.152/

ОСОБА_3 звернувся 12 березня 2021 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою в якій просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. /т.1 а.с.30, 151/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1137/14-21-СГ від 17 березня 2021 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. /т.1 а.с.25/

Згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2026/14-21-СГ від 08 квітня 2021 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. Надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 2.0000 га, кадастровий номер :02:000:0275, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Попільнянського району, за межами населених пунктів Попільнянської селищної (Паволоцької сільської) ради. /т.1 а.с.35/

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18 жовтня 2022 року № 9-6-0.6-2414/2-22, реєстраційні справи про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0271, :02:000:0272, :02:000:0273, :02:000:0274, :02:000:0275 відсутні. /т.1 а.с.211, 212/

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня 2023 року зазначено, що ОСОБА_11 на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2021 року, є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:000:0272, земельна ділянка на підставі договору оренди від 17 серпня 2021 року передана в оренду ТОВ «Агросоюз Україна». /т.2 а.с.91-92, 130-131/

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня 2023 року зазначено, що ОСОБА_11 на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2021 року, є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:000:0273, земельна ділянка на підставі договору оренди від 17 серпня 2021 року передана в оренду ТОВ «Агросоюз Україна». /т.2 а.с.93-94, 138-139/

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня 2023 року зазначено, що ОСОБА_11 на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2021 року, є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:000:0274, земельна ділянка на підставі договору оренди від 17 серпня 2021 року передана в оренду ТОВ «Агросоюз Україна». /т.2 а.с.95-96, 136-137/

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня 2023 року зазначено, що ОСОБА_11 на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2021 року, є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:000:0275, земельна ділянка на підставі договору оренди від 17 серпня 2021 року передана в оренду ТОВ «Агросоюз Україна». /т.2 а.с.97-98, 132-133/

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня 2023 року зазначено, що ОСОБА_11 на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2021 року, є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:000:0271, земельна ділянка на підставі договору оренди від 17 серпня 2021 року передана в оренду ТОВ «Агросоюз Україна». /т.2 а.с.99-100, 134-135/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом в якому посилаючись на порушення її права користування земельною ділянкою просить визнати недійсними та скасувати накази Відповідача 1, яким затверджено проекти щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства Відповідачам 2 6 та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з тих підстав, що вона згідно договору оренди, отримала в оренду земельну ділянку площею 10 га та при зверненні до Відповідача 1 з метою продовження договору оренди землі, їй стало відомо, що земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні передано у власність Відповідачам 2 6. Позивач вказує, що земельна ділянка в неї не вилучалася, акт прийому-передачі не складався та вона продовжує нею користуватися, її погодження, як землекористувача на передачу земельної ділянки отримано не було, як і не приймалось рішення про її поділ, а тому Відповідачем 1 було незаконно видано п`ять наказів про передачу у власність Відповідачам 2 6, земельних ділянок та здійснено державну реєстрацію права власності.

Відповідно до статті 13 Конституції України, кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (стаття 14 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку, зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17 (провадження № 61-12868св19).

Відповідно до статей 152, 153 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною першою статті 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно частин першої, другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною шостою статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частиною сьомою вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік, закріплений у частині сьомій статті 118 ЗК України, є вичерпним.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідач 1 - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, який уповноважений здійснювати передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Зокрема, до таких повноважень входить затвердження проектів землеустрою.

Позивач, як фізична особа, звернулась до суду з позовом на захист порушеного права з тих підстав, що діями Відповідача 1 було порушено її право на користування (оренду) земельної ділянки для ведення фермерського господарства, яка була передана їй в оренду для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 5 років.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Вирішуючи спір по суті, суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Стаття 1 Закону України «Про фермерське господарство» (далі Закон № 937-IV) визначає, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 937-IV, право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі N 320/5724/17 (провадження N 14-385цс19).

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Верховний Суд України, застосовуючи приписи статей 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» № 2009-ХІІ, який був чинний до 29 липня 2003 року та статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 937-IV, який набрав чинності з 29 липня 2003 року визначив, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась (див. ухвали Верховного Суду України від 24 жовтня 2007 року у справі N 6-20859св07, від 10 жовтня 2007 року у справі N 6-14879св07, від 30 січня 2008 року у справі N 6-20275св07).

Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2018 року у справі N 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі N 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі N 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі N 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі N 704/29/17-ц, 16 січня 2019 року у справі N 695/1275/17 та у справі N 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі N 574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі N 628/776/18).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 728/1983/19 (провадження № 61-745св21) вказано, що «суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, виходив із того, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на порушення його прав як фізичної особи, не вказуючи про існування фермерського господарства та не зазначаючи останнє позивачем у справі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до Закону. Згідно з частиною першою статті 5, частиною першою 7 Закону України «Про фермерське господарство», право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»). Зі змісту статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства. З комплексного аналізу вимог статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору оренди земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалася. Схожі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року в справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц (провадження № 14-157цс18) та від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження 14-385цс19).

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 615/2197/15-ц (провадження N 14-533цс18).

В поданому позові Позивач вказує, що нею було засновано фермерське господарство «Сулейман-16», яке було зареєстроване в березні 2016 року та спірна земельна ділянка була внесена до вказаного фермерського господарства, про що в пункті 13.4 Статуту наявне відповідне посилання на договір оренди від 23 грудня 2015 року. /т.1 а.с.180/

Під час розгляду справи, Позивач та її представник підтвердили, що на даний час діяльність фермерського господарства «Сулейман-16» не припинена.

Як зазначалося, з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) виникають відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки цим господарством. Такі правомочності набувають сталого юридичного зв`язку саме з фермерським господарством, стають частиною його майна.

Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом на захист права користування земельною ділянкою, яку передано для ведення фермерського господарства, вказує на порушення її прав, як фізичної особи, не зазначає ФГ «Сулейман - 16» позивачем по справі, а відповідно не посилається у позовній заяві, що діє в інтересах юридичної особи засновником якої вона є, при цьому нею не враховано, що з дня державної реєстрації фермерське господарство набуло прав та обов`язків землекористувача й, відповідно, стало суб`єктом спірних правовідносин, замінивши Позивача ОСОБА_1 як фізичну особу. Крім того, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка у силу свого правового режиму є такою, що підлягає використанню виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Таким чином, враховуючи те, що діяльність фермерського господарства «Сулейман - 16» не припинилась, Позивач - фізична особа ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, не надала доказів про наявність у неї, як фізичної особи порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

Аналогічні висновки викладені постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 728/2558/19 (провадження № 61-18853св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 728/2046/19 (провадження № 61-661св21),від 05 жовтня 2021 року у справі № 728/2049/19 (провадження № 61-18854св20), від 09 лютого 2022 року у справі № 728/2150/19 (провадження № 61-8946св20), Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі №728/2557/19 (провадження №61-2132св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 728/2552/19 (провадження № 61-19558св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 728/2554/19 (провадження № 61-19556св20), від 25 жовтня 2021 року у справі № 728/2550/19 (провадження № 61-18851св20), від 25 жовтня 2021 року у справі № 728/2047/19 (провадження № 61-18876св20), від 25 жовтня 2021 року у справі № 728/2147/19 (провадження № 61-18849св20), від 24 червня 2022 року у справі № 728/2048/19 (провадження № 61-18861св20).

З врахуванням вищевикладеного та встановлених під час розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено порушення її прав, як фізичної особи, тобто наявність порушеного права, яке підлягає судовому захисту, а тому належить відмовити в задоволенні позову як в частині заявлених Позивачем вимог про скасування наказів про надання у власність Відповідачам 2 6 земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності, так і в частині зобов`язання Відповідача 1 в порядку та строки, визначені законом, розглянути клопотання (звернення) Позивача про поновлення дії Договору оренди землі.

Частиною першою статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Відповідно до частини другої статті 2 ЗК України, суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено статтею 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин, у тому числі земельних відносин, можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

Земельні ділянки державної та комунальної власності можуть бути передані у власність громадян у порядку приватизації таких земель.

Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Якщо позивач не заявляє вимоги до всіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсними та скасування наказів Відповідача 1 від 08 квітня 2021 року про затвердження проектів щодо відведення земельних ділянок у власність Відповідачам 2 - 6 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та скасування державної реєстрації їх права власності на земельні ділянки площею 2.00 га кожна.

Разом з тим, під час розгляду справи встановлено, що власником земельних ділянок, переданих згідно оспорюваних наказів у власність Відповідачам 2 6 на підставі Договорів купівлі продажу від 21 квітня 2021 року є ОСОБА_11 , яка в подальшому на підставі договору оренди від 17 серпня 2021 року передала їх в оренду строком на 10 років ТОВ «Агросоюз Україна» /т.2 а.с.91-100, 130-135/.

При зверненні до суду з позовною заявою в первісній редакції /т.1 а.с.2-9/, Позивач вказувала ОСОБА_11 в якості співвідповідача, проте в остаточній редакції позовної заяви /т.1 а.с.179-185/, вказана особа в якості співвідповідача відсутня, в той час як враховуючи предмет і підстави заявленого позову, ОСОБА_11 як теперішній власник спірної земельної ділянки та товариство з обмеженою відповідальністю «Агросоюз Україна», як орендар спірних земельних ділянок, мають безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами і повинні бути залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, тобто вказані особи позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені статтею 49 ЦПК України.

Вирішуючи даний спір та враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами суд також звертає увагу на наступне.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку, зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу, яка в тому числі, регулює поняття негаторних і віндикаційних способів захисту.

Згідно статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Тобто, в силу положень частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Таким чином, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Виходячи із зазначених норм матеріального права, постійний користувач, як і власник майна, наділений правомочністю витребування майна з чужого незаконного володіння. При цьому, закон не передбачає, що витребування майна може відбуватися виключно шляхом витребування такого майна у власність. Закон, наділяючи постійного користувача правомочністю витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачає витребування цього майна в наявний у особи правовий титул (в постійне користування, сервітут, емфітевзис, суперфіцій).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 і № 200/606/18, від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц , від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18).

У пунктах 50-53 постанови від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки вимога про визнання наказів ГУ Держземагентства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.»

Великою Палатою Верховного Суду в пунктах 83 86 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 встановлено, що: «Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.»

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39).

Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)).

Аналогічний правовий висновок щодо ефективного способу захисту підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

В постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справах № 372/770/19, № 480/365/19 визначено, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективними.

З урахуванням релевантної судової практики Великої Палати Верховного Суду, пред`явлення позовних вимог про визнання рішення органу державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування, про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на майно в контексті вказаної справи не є необхідним для ефективного відновлення прав, належним та ефективним способом захисту порушених прав власника (користувача) є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте така вимога в поданому позові не заявлялась.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 13, 14, 19 Конституції України; Законом України «Про фермерське господарство»; статтями 2, 116, 118, 121, 122, 152, 153, 155 ЗК України; статтями 2, 15, 16, 387, 388, 396 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 49, 50, 76, 81, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування наказів про надання у власність земельних ділянок та скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник