Провадження №2/523/1595/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Землякова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Одеська міська рада (далі за текстом ОМР) у липні 2017р. звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Четверта Одеська державна нотаріальна контора, правонаступником якої є Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одесі, про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згодом, представником ОМР був змінений предмет позовних вимог, які були пред`явлені до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса, в остаточній редакції яких ОМР просить:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене 27.07.2016року на ім`я ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_6 , посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстроване в реєстрі за № 5-1442;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене 01.10.2021року на ім`я ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_6 , посвідчене державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса та зареєстроване в реєстрі за № 7-534;

визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_1 ;

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОМР квартиру АДРЕСА_1 ;

встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання рішення суду законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

У передбачений законодавством строк заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вона є двоюрідною сестрою спадкодавця.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 14.06.2016 року (справа №523/4794/16-ц) встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сім`єю з померлою ОСОБА_6 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На підставі судового рішення ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.07.2016року, згідно з яким вона є спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 . Разом із тим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.11.2016року (справа № 523/4794/16-ц) за апеляційною скаргою Одеської міської ради, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14.06.2016 року було скасовано, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду, оскільки із заяви вбачається спір про право.

11.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір дарування спірної квартири.

В подальшому 01.10.2021р. державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса, Ласурія Я.Ю., на ім`я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим номером 7-534.

12.10.2021р. ОСОБА_3 відчужила належну їй 1/3 частину спірної квартири на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса, Ласурія Я.Ю.

13.12.2021р. ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором здійснила відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_5 , яка в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2022р. продала квартиру на користь ОСОБА_2 , яка на теперішній час є власником квартири.

Представником ОМР зазначено, що ОСОБА_3 не мала права на спадкування, тому на підставі статті 1301 ЦК України видані на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 27.07.2016р. та 01.10.2021р. , підлягають визнанню недійсним.

Також за твердженням представника ОМР, після смерті ОСОБА_6 були відсутні спадкоємці, як за законом, так і за заповітом, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було скасовано, а відтак ОМР є правонаступником відумерлого майна, а саме спірної квартири, на яку законодавством покладено обов`язок визнання цієї спадщини відумерлою в судовому порядку.

В частині позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння від ОСОБА_2 позовні вимоги мотивуються тим, що ОСОБА_3 набула право власності на підставі недійсних свідоцтв про право на спадщину, які були видані на підставі рішення суду, яке було скасовано в апеляційному порядку, а відтак відчуження квартири відбувалось особою, яка не мала на це право, при цьому ОМР, хоча не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, проте не може бути позбавлена можливості на захист свого права на майно (легітимних і вправлених очікувань набути майно) у спосіб віндикації, тобто витребування такого майна у останнього власника, ОСОБА_2 , що буде спрямоване на ефективне поновлення порушених прав територіальної громади.

Посилаючись на вказані обставини, ОМР просить задовольнити позовні вимоги та в порядку виконання рішення зазначити, що рішення суду є підставою для державної реєстрації за ОМР права власності на спадкову квартиру.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 в особі її представника адвоката Землякова О.А. направили до суду відзив на позовні вимоги в яких просять відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, придбання якої відбувалось у відповідність до вимог закону, виходячи з відомостей про речові права інших осіб на спірне нерухоме майно та їх обтяжень, з яких вона не знала та не могла знати про існування будь яких обтяжень та/або наявності судового спору. Крім того, відповідач зазначає, що придбана її родиною квартира (вона, чоловік, малолітня дитина) є єдиним житлом сім`ї ОСОБА_8 . На теперішній час її чоловік ОСОБА_9 перебуває на військовій службі по мобілізації з 03.03.2022р. Відтак, на її думку, задоволення позовних вимог ОМР призведе до надмірного тягаря, що буде порушенням статі 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від ОСОБА_3 не надходило відзиву та/або пояснень на позовні вимоги.

Треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одеса письмові пояснення по справі не надавали.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Шепітко І.Г. від 04.08.2017р. було відкрито провадження у справі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2019р., залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.06.2021р., у задоволенні позовних вимог ОМР до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 16.06.2022р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2019р. та постанову Одеського апеляційного суду від 07.06.2021р. було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 14.07.2022р. справу було розподіллено головуючому судді Малиновському О.М.

Ухвалою судді від 22.07.2022р. справу було прийнято до провадження з призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

За клопотанням представника ОМР ухвалою суду від 02.02.2023р. були вжиті заходи забезпечення позовних вимог, шляхом накладання арешту на спірну квартиру.

Ухвало суду від 30.03.2023р. судом була витребувана копія реєстраційної справи щодо спірної квартири, яка надійшла до суду 22.05.2023р.

Ухвалою суду від 06.07.2023р. підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи за участі сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Представники ОМР в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 в призначені судові засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи судом належним чином направлялись судові виклики. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутня, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

Від Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса до суду надійшов лист у якому просять проводити розгляд справи у їх відсутність.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Згідно поштового повідомлення, адресати за місцем своєї реєстрації відсутні, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК). Їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, встановив таке.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

10.11.2014 року до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, правонаступником якої є Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одесі, надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини, оскільки остання стверджувала, що вона є двоюрідною сестрою спадкодавця.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 14.06.2016року у справі № 523/4794/16-ц задоволено заяву ОСОБА_3 та встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 постійно проживала однією сім`єю із ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_1 .

27.07.2016р. Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, правонаступником якої є Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одесі, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 5-1442, як особі, яка проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складалось з 2/3 часток спадкової квартири.

11.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 майно (дарунок), а саме: 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.11.2016 року у справі № 523/4794/16-ц апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 червня 2016 року скасовано, заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

01.10.2021р. Суворовською державною нотаріальною конторою у місті Одесі, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 7-534, як особі, яка проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складалось з 1/3 часток квартири АДРЕСА_1 .

12.10.2021р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 продала на користь ОСОБА_4 майно у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , у свою чергу, за договором купівлі-продажу від 13.12.2021р. продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.07.2022р. ОСОБА_5 продала на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Так, згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

За змістом частин третьої статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_3 у встановлений шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 , стверджуючи, що вона є спадкоємцем п`ятої черги, так як приходиться померлій двоюрідною сестрою.

Із спадкової справи, заведеної до майна померлої ОСОБА_6 , убачається, що на ім`я ОСОБА_3 Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса були видані два свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2016р. та від 01.10.2021р. на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 .

Такі свідоцтва видавались на ім`я ОСОБА_3 , як спадкоємниці четвертої черги, зокрема, як особі яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що було підтверджено рішенням суду від 14.06.2016р.

Водночас, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14.06.2016 року у справі № 523/4794/16-ц, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сім`єю з померлою ОСОБА_6 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, й на підставі якого були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а також встановлено, що вона є спадкоємцем за законом четвертої черги, було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.11.2016 року, а позовні вимоги ОСОБА_3 були залишені без розгляду.

Тобто, зі скасуванням загаданого рішення суду, відпала правова підстава для набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , в свою чергу, не надала суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування її належності до спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_6 . Не містять матеріали цивільної та спадкової справ будь які докази, які б підтверджували факт родинних відносин між ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_6 , зокрема, що спадкоємець є двоюрідною сестрою померлої.

Отже, встановлені судом фактичні обставини у даній справі вказують на те, що ОСОБА_3 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , ані як спадкоємець четвертої, ані як спадкоємець п`ятої черги, та такого не встановлено судом під час розгляду справи, а відтак вона не мала права на спадкування майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОМР в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2016р. та від 01.10.2021р., які були видані ОСОБА_3 , як спадкоємцю четвертої черги на підставі скасованого рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, є обґрунтованим та підлягають задоволенню, шляхом визнання таких свідоцтво недійсними.

Суд приймає до уваги, що після смерті ОСОБА_6 ніхто інший із заявами про спадкування за законом та/або за заповітом не звертався, відтак, за змістом статті 1277 ЦК України, ОМР мала обов`язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, у вигляді квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_6 .

Вирішуючи виниклий між сторонами по справі спір стосовно визнання спадщини відумерлою, як способу захисту інтересу територіальної громади м. Одеси в особі ОМР на спадкове майно, суд приймає до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 461/12525/15-ц, яка дійшла до висновку, що за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування підлягає при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.

Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.

Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

За змістом зміст вказаних норм у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес ОМР в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

Відтак враховуючи, що спадкова квартира квартиру АДРЕСА_1 , яка за встановленими судом обставинами була відчужена декілька разів, а останній покупець, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, то ОМР має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги ОМР про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають.

Підстави та способи захисту речових прав регламентовані статтями 387, 388 ЦК України, зокрема шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння. Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом вказаних норм саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).

Судом встановлено, що ОМР не є власником або законним користувачем квартири АДРЕСА_1 , яка незаконно вибула з їхнього володіння, а тому немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.

При цьому досліджуючи матеріали цивільної справи у тому числі реєстраційну справу по спірній квартирі, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки набуваючи право власності на квартиру за договором купівлі-продажу, вона не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_3 не мала права на її відчуження.

Судом враховується, що спірна квартира була придбана у ОСОБА_5 за відплатним договором за 514 000,00грн., на момент укладання договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності було зареєстровано за її продавцем ( ОСОБА_5 ), Реєстр речових прав не містив будь яких обмежень щодо спірного майна, або інформацію про судовий спір щодо цього майна.

Про наявний спір ОСОБА_2 дізналась після залучення її до участі у справі в якості співвідповідача та отримання нею судового виклику у цій справі у лютому 2023р.

З огляду на викладене правових підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОМР суд не вбачає, що є підставою для відмову у задоволенні позивних вимог в цій частині.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради слід стягнути понесені судові витрати, які складаються з сплаченого судового забору за дві задоволені судом позовні вимоги в розмірі 4 284,00грн. (2684,00 за вимоги пред`явлені у 2023р.; 1600,00 грн. за вимоги пред`явлені у 2017р.), а також судовий збір за вирішення питання про забезпечення позовних вимог у розмірі 1342,00грн., а всього стягненню підлягає 5626,00грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене 27.07.2016року на ім`я ОСОБА_3 , на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстроване в реєстрі за № 5-1442.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене 01.10.2021року на ім`я ОСОБА_3 , на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса та зареєстроване в реєстрі за № 7-534.

Інші позовні вимоги Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради судові витрати у розмірі 5 626,60грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 06 грудня 2023р.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

Одеська міська рада, 65026, м. Одеса, Думська площа, 1, ;

Відповідачі:

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_2 ;

Треті особи без самостійних вимог:

ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , рнокпп: НОМЕР_3 ;

ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 , рнокпп: НОМЕР_4 ;

Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одеса, 65012, м. Одеса, вул. Перша Суворовська, буд.36-Г, .

Суддя