П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/1040/23

Провадження № 22-ц/4815/999/23

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Василевич О.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 10 липня 2023 року

в м. Острог Рівненського району Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10 липня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року в суд звернулася представник ОСОБА_2 адвокат Штогрін В.С. з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 17 червня 2016 року сторони уклали шлюб, однак близько півтора роки між ними припинені шлюбні відносини і продовжувати їх вони не мають намірів. Сторони проживають порізно, спільного господарства не ведуть, дітей від шлюбу не мають.

З наведених обставин, вважаючи примирення неможливим, просив розірвати укладений 17 червня 2016 року між сторонами шлюб, шо зареєстрований виконавчим комітетом Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області (актовий запис № 6).

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 липня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 червня 2016 року Оженинською сільською радою Острозького району Рівненської області (актовий запис № 6).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

На рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом попередньої інстанції того, що відповідно до абз. другого п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх і правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Зазначалось й про неврахування поданого відзиву, в якому відповідач визнавала позов, а це спонукало до здійснення розподілу судового збору в відповідному порядку. На переконання заявника, суд не мав процесуально-правових підстав розглядати позов в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки клопотання про це позивач не заявляв. Також судом були помилково встановленні обставини у справі, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки разом вони як сім`я не проживають, намагання відновити шлюбні відносини сторони не роблять, а тому шлюб існує формально, з огляду на що вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. Вважала ці обставини припущеннями, які взяті судом без з`ясування думки будь-кого з подружжя. Посилалась на те, що у позовній заяві однією з вимог є відшкодування 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, однак ні договору, ні розрахунку понесених витрат не надано. На її думку, такі витрати безпідставними і непропорційними, не зважаючи на те, що суд не вирішував питання їхнього розподілу.

З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , що у відзиві на позовну заяву, а саме: 1) розірвати укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб; 2) повернути позивачу, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, судовий збір в розмірі 50 відсотків суми, сплаченої ним при поданні позову; 3) стягнути з відповідача на користь позивача 268,40 гривень судового збору; 4) відмовити позивачу у відшкодуванні 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Штогрін В.С. просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з . 3, 5 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.

У частині першій ст. 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

З урахуванням повно і правильно з`ясованих обставин справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин застосовано належні норми матеріального права, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги понадміру формальні з огляду на переконання заявника з приводу спору.

Так, відповідно до абзацу другого пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі постанова Пленуму) сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Між тим, наведене роз`яснення постанови Пленуму містить посилання на статтю 115 СК України у редакції Закону України від 01 червня 2010 року № 2302-VI. Згідно з Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI статтю 115 СК України викладено у новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка скасована, проте відповідні зміни до пункту 15 постанови Пленуму не вносились.

Тобто чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості участі представника у зазначеній категорії судових справ.

Апеляційний суд погоджується з тим, що суд залишив без уваги поданий відзив на позов, однак це не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Поготів, думка заявника щодо спору та викладені у відзиві заперечення з`ясовані апеляційним

судом і вони не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, як зазначалось, з формальних підстав.

Не спонукає й до зміни розподілу судового збору за результатами розгляду справи неврахований районним судом відзив.

Як на це посилається автор апеляційної скарги, підставою для іншого розподілу судового збору було визнання нею позову до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 4-5 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Проте з мотивувальної частини відзиву видно, що ОСОБА_1 , керуючись абзацом другим пункту 15 постанови Пленуму, визнала позов лише у разі встановлення судом наявності особистого волевиявлення ОСОБА_2 , а не в тій формі позову, який пред`явлений його представником.

Оскільки відзив містив необґрунтовану умову з приводу визнання позову в результаті вчинення вказаних процесуальних дій, тому відсутні підстави вважати, що ця дія була реалізована належним чином.

Помилковими є аргументи апеляційної скарги про те, що справи про розірвання шлюбу можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження лише після подання повивачем передбаченого ч. 1 ст. 276 ЦПК України клопотання.

Згідно зі ст.ст. 19, 274, 277 ЦПК України справа про розірвання шлюбу є малозначною та підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Разом з тим лише після пред`явлення позивачем в порядку ст. 276 ЦПК України клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та вирішення судом питання про розгляд справи в порядку ст. 277 ЦПК України у такому провадженні може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Щодо відшкодування на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, то оскільки судом попередньої інстанції таке питання в оскаржуваному рішенні не вирішувалось, тому воно підлягає з`ясуванню в порядку ст.270 ЦПК України судом попередньої інстанції, а не може бути предметом розгляду апеляційного суду.

Решта аргументів заявника є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків