РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/111/22

провадження у справі № 2/0285/194/23

20 листопада 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Сусловця М.Г.,

за участю секретаря судового засідання Голяки Д.О.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовомАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

УСТАНОВИВ:

Позивач АТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 23.05.2008 року AT «Укрсоцбанк» та фізична особа - громадянка України ОСОБА_1 , уклали кредитний договір № 287/1-636. Відповідно до умов вищевказаного Договору позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 60 000,00 дол.США. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит. В свою чергу, Позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 29.10.2021 має заборгованість: за кредитом 57 020,93 дол.США, за відсотками 80 548,99 дол.США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 23.05.2008 року між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_1 , укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 107,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, призначену для будівництва житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,0870 га, кадастровий номер якої -1811:000:000:00:020:0226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість предмету іпотеки становить 831 100,00 грн. Згідно з договором іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього договору, іпотекодержателі надсилають іпотекодавцю та/або позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателів залишається без задоволення, іпотекодержателі вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за її відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавала.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та третя статті 1054 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону № 898-IV).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону № 898-IV). Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону № 898-IV).

Судом встановлено:

Згідно рішення №5/201AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариста «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - AT «Укрсоцбанк»).

23.05.2008 року AT «Укрсоцбанк» та фізична особа - громадянка України ОСОБА_1 , уклали кредитний договір №287/1-636. Відповідно до умов вищевказаного Договору позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 60 000,00 дол.США. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит.

Відповідно до п.1.1.2 вказаного договору, Сторони за цим договором домовились про те, що: остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснений не пізніше 22.05.2023 року.

У відповідності до п. 3.2.2.2 вказаного договору, при неповерненні суми позики своєчасно, позикодавці вправі будуть пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбаченому чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення їм частини позики, що залишилась несплаченою, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки, пені, штрафу.

Згідно п. 3.2.6 у разі неповернення позичальником кредиту, або його частини, зазначених у п. 1.1.2 цьоо Договору, несплата процентів, комісій, неустойки, пені, штрафу в строки, що передбачені в п.п. 2.4, 2.5, 2.6 цього Договору Кредитор має право звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов`язань за Кредитором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 23.05.2008 року між Кредитором та Іпотекодавцем, яким є - ОСОБА_1 , укладено Іпотечний договір, відповідно до якого остання передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 107,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, призначену для будівництва житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,0870 га, кадастровий номер якої -1811:000:000:00:020:0226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 4.2 договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього Договору, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.5.1 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Відповідно до п. 4.6.2 договору іпотеки, реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 898-IV реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 898-IV. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 40), від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 38)).

За змістом частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)).

Отже, дотримання позивачем передбаченої статтею 35 Закону № 898-IV процедури подання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та договору іпотеки не є перешкодою для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом проведення прилюдних торгів. Тому з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду із таким позовом.

ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушила істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 29.10.2021 має заборгованість: за кредитом 57 020,93 дол.США, за відсотками 80 548,99 дол.США.

06.11.2021 позивачем була направлена вимога відповідачу про сплату суми боргу та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання. На зазначену вимогу від відповідача будь яких повідомлень на адресу позивача не надійшло.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержавтелями, а якщо така згода не досягнута спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому, початкова ціна не може бути нижчою за 90% вартості предмета іпотеки , визначеної шляхом її оцінки.

Відповідно до висновку експерта ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 12.11.2021, ринкова вартість станом на час проведення дослідження становить: житлового будинку, загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 107,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 667600.00 грн., земельної ділянки загальною площею 0,0870 га., кадастровий номер якої -1811:000:000:00:020:0226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 163500.00 грн.

Загальна ринкова вартість предмету іпотеки становить 831 100,00 грн.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Щодо інших доводів сторін, то Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає (Рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення)), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29).

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Відповідно до ч. 1ст. 393акону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент розгляду справи, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (уразі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент розгляду справи, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки в рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, для винесення рішення по справі суду необхідно зазначити в рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 01.11.2021р.у справі № 405/3360/17 зазначено, що за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо ціни предмету іпотеки, зазначеної позивачами, суд дійшов такого висновку.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 235/3619/15-ц висловлено такий висновок щодо застосування ст. 39 Закону України «Про іпотеку`в частині зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації: «Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо ціни предмету іпотеки.

Отже, відповідно до умов договору та положень законодавства, чинного як на момент укладення договору іпотеки так і на момент постановлення рішення, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Таким чином, оскільки позивачем доведено за допомогою належних та допустимих доказів позовні вимоги, тому суд їх задовольняє.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 16, 43, 49, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 175, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву АТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок, загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 107,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, призначену для будівництва житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,0870 га, кадастровий номер якої -1811:000:000:00:020:0226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 287/1-636 від 23.05.2008 року, заборгованість станом на 29.10.2021 року, становить 137 569,92 дол.США, а саме: за кредитом 57 020,93 дол.США, за відсотками 80 548,99 дол.США, на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 - на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_1 - витрати по сплаті судового збору у сумі - 12 466,50 гри.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 30 листопада 2023 року.

Головуючий суддя М.Г. Сусловець