Справа № 504/994/22
Номер провадження 2/504/743/23
01.06.2023смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Вінської Н.В.,
за участю секретаря Коцар А,М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав цивільну справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 в особі її представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої державі,-
В травні 2022 року представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що під час проходження військової служби відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 55 178,39 грн. по автомобільній службі, що встановлено за результатами службового розслідування затвердженими наказом №606 від 19.04.2019 року. Позивач просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 понесені збитки.
Представник позивача - військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримує та просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями, суд розглядає справу у його відсутності та ухвалює заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Судом встановлено, що відповідно до книги грошових стягнень і нарахувань Військової частини НОМЕР_1 інв.№1073 від 24.12.2020 року, книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_2 інв.№2558 від 18.03.2019 року за старшим майором ОСОБА_2 рахується заборгованість нестача майна АТ, на загальну суму 55 178,39 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 23.07.1995 року №243/95-BP «Пpo затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», яка діяла на момент неправильного списання пального по дорожнім листам):військовослужбовці і призвані на азбори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів запобігання шкоді.
Згідно до абз. 2 п. 2 даної Постанови, військове майно
це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. Приписами пункту 3 передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної поведінки, в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує чи недбало виконує свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Згідно з пунктом 5 Постанови, час, протягом якого винного військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
Приписами п. 13 ч. Ш Постанови Верховної Ради України від 23.07.1995року№243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» відповідно до Конституції України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоди.
Військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини державі у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконанихробіт,перекручуваннязвітнихданихіобманудержавивіншихформах;заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Відповідно до пункту 31 Постанови, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття військової частини винної особи винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, переведення особи до іншого місця служби чи звільнення її з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, уразі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в paзі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Відповідно дост.6Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману державі в іншій спосіб; завдання шкоди внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 (зі змінами), військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 (зі змінами), військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статтею). З моменту надходження майна до Збройних Сил України закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України», майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України, правом
оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Згідно з п.1 1.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Військова частина НОМЕР_1 , згідно вимог статей 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у ЗС України" та статей 1-3 Закону України "Про господарську діяльність у ЗС України", є суб`єктом господарської діяльності ЗС України за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та ) банківських установі. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери ) управління Збройних Сил України які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління).
Приймаючи до уваги, що військова частина НОМЕР_1 являється структурним підрозділом Збройних Сил України, а Збройні Сили України відповідно до ст.3 ЗУ «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-ХП підпорядковується Міністерству Оборони України який є центральним органом виконавчої влади і військового і управління, то військова частина НОМЕР_1 є органом виконавчої влади, тобто виконує відповідні функції як орган держави, то шкода завдана діями відповідача не тільки військовій частині НОМЕР_1 , а інтересам держави в цілому.
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи 1 бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 31.03.89 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Згідно ч. 6 ст. 28 ЦК України - позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем завдання шкоди.
Таким чином юридичній особі - військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, було завдано шкоду і військова частина має право на відшкодування відповідачем коштів у сумі грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00грн. слід віднести на відповідача так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 16, 1166 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89,141,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої державі - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , Держказначейська служба України, МФО 820172, рахунок № НОМЕР_4 ), суму у розмірі 55 178, 39 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , Держказначейська служба України, МФО 820172, рахунок № НОМЕР_4 )судові витрати в розмірі 2 481,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Вінська Н. В.