Справа № 214/1392/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Саксаганського відділу ДВС щодо обчислення розміру заборгованості по аліментам; зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням квитанцій та банківських виписок за період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2019 року щодо сплати ним аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ; зобов`язати закінчити виконавче провадження №50753065. В обґрунтування скарги зазначено, що у Саксаганському відділ ДВС перебуває виконавче провадження № 50753065 з виконання виконавчого листа № 2-2114 виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнення аліментів з нього припинено з 20.02.2019 на підставі виконавчого листа № 214/1329/19 про примусове стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання їх спільної дитини. За період з 01.09.2016 по січень 2019 року державним виконавцем нараховано аліменти на суму 46 653,36 грн. Ним через банківську картку його матері щомісячно протягом період з 01.09.2016 по 30.03.2019 проводилась сплата аліментів на картковий рахунок, відкритий на ім`я дитини відповідно до заяви стягувача. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини та неповнолітній має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними. За результатами проведеної звірки, державний виконавець у розрахунках зазначала про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, однак після винесення указаного розрахунку державним виконавцем так і не винесено постанови про закриття виконавчого провадження. При цьому державний виконавець почала видавати різні розрахунки на різну суму боргу без врахування сум, які були ним перераховані уже після 01.02.2019. При цьому усі перерахування, які ним проводилися на рахунки сина, державним виконавцем та стягувачем не заперечувалися та приймалися. Тому оскільки ним сплачено аліменти за виконавчим листом у повному обсязі, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року прийнято скаргу до розгляду.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, однак їх неявка, не перешкоджає її розгляду.

Представник Саксаганського ВСДВ звернулася до суду із відзивом на скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що заборгованість за виконавчим провадженням станом на 01.02.2019 склала 20 658,36 грн., оскільки державним виконавцем при розрахунку заборгованості не враховувались квитанції та виписки з банківської карти, наданих боржником, бо стягувачем за виконавчим провадження є ОСОБА_2 , а перерахування коштів здійснено на користь ОСОБА_3 , який не є стороною виконавчого провадження та стягувачем за виконавчим документом. Станом на 01.10.2023 виконавчий лист № 2-2114 не скасовано, він продовжує перебувати на примусовому виконанні у Відділі та державним виконавцем вживаються усі заходи, передбачені статтями 13, 48, 56, 71 Закону України «Про виконавче провадження». Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини першої статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На виконання рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2010 у справі № 2-2114/10 на підставі виконавчого листа та заяви стягувача, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП № 50753065 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню піддягають рішення на підставі - виконавчих листів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Так, у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа № 2-2114, складеного державним виконавцем Лисечко І.В. (без дати складення такого розрахунку), відповідно до якого заборгованість по аліментам відсутня на момент повернення виконавчого документа стягувачеві 26.09.2018.

Згідно наданих до суду розрахунків державного виконавця, станом на 11.01.2019 борг ОСОБА_1 зазначений у сумі 19 458,36 грн., станом на 01.02.2019 у сумі спочатку 16 453,36 грн., потім у сумі 20 658,36 грн.

Указані розбіжності суд може пояснити тим, що спочатку державним виконавцем враховувалися суми, сплачені у січні 2019 року, однак 11.01.2021 стягувач ОСОБА_2 у поданій до виконавчої служби заяві зазначила, що аліменти у розмірі 4 205,00 грн., які вказані державним виконавцем у січні 2019 року, не є платою аліментів, оскільки вона ці кошти від боржника не отримувала, тому просила перерахувати заборгованість, що і було зроблено державним виконавцем та визначено остаточно суму боргу станом на 01.02.2019 у розмірі 20 658,36 грн.

Разом з тим, суд приймає до уваги відсутність заборгованості по аліментам станом на 26.09.2018 (згідно наданого заявником розрахунку державного виконавця) та нараховані платежі за жовтень 2018 року у сумі 1 852,75 грн. (сплачено 1 010,00 грн.), за листопад 2018 року у сумі 1 852,75 грн. (сплачено 205,00 грн.), за грудень 2018 року у сумі 1 852,75 грн. (сплачено 1 502,00 грн). та за січень 2019 року у сумі 889,22 грн., що не може становити загальну суму 20 658,36 грн.

При цьому стягувачем зазначено про неврахування коштів у сумі 4 205,00, які були сплачені боржником у січні 2019 року. Щодо коштів, сплачених до січня 2019 року, претензії у стягувача відсутні.

Стосовно наданих до суду заявником доказів про перерахування у лютому 2019 року аліментів на картку дитини, суд приймає до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21) де зазначено, що відповідно до частини першої статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до частини першої статті 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. В контексті частини першої статті 32 ЦК України неповнолітні вправі самостійно розпоряджатися своїм заробітком стипендією або іншими доходами, які вони одержали відповідно до законодавства. Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що отримання аліментів та розпорядження цими грошовими коштами не можна віднести до дрібних побутових правочинів, тобто до досягнення чотирнадцятирічного віку дитина не мала передбаченої законом цивільної дієздатності на вчинення таких дій. Також Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти на дитину стягнуто на користь її матері, тому перерахунок коштів на картку дитини не свідчить про належне виконання аліментних зобов`язань.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22 (провадження № 61-4693св23), а також у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21) про те, що перерахунок коштів на банківську картку дитини не є належним виконанням аліментних зобов`язань.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог.

Згідно абзаців першого та другого пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

задовольнити скаргу ОСОБА_1 частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментам та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 50753065 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2114 виданого 21.06.2010, з урахуванням зазначених державним виконавцем у розрахунку відомостей про відсутність заборгованості по аліментам на момент повернення виконавчого документа стягувачеві 26.09.2018 та сплачених боржником згідно розрахунку державного виконавця від 11.01.2021 коштів (на суми 1010,00 грн., 205,00 грн., 1502,00 грн.).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 10 жовтня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко