УХВАЛА

07 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 371/1178/21

провадження № 61-16807ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду з позовом

доОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором, у загальному розмірі 59 124,85 грн.

Заочним рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за простроченим кредитом та простроченими відсотками у розмірі 48 194,25 грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми простроченої комісії у розмірі 10 930,60 грн відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» залишено без задоволення. Заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 23 листопада 2023 року, АТ «Банк Кредит Дніпро» просить скасувати заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від

18 жовтня 2023 року в частині відмови у стягненні суми простроченої комісії

у розмірі 10 930,60 грн, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги

АТ «Банк Кредит Дніпро» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження заочного рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року, посилаючись на те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримано лише

24 жовтня 2023 року на електронну адресу. На підтвердження наведеної обставини надано копію супровідного листа апеляційного суду, датованого

24 жовтня 2023 року.

Оскільки причина пропуску процесуального строку є поважною, строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України

підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.

Ціна позову у цій справі складає 59 124,85 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оспорювана банком у касаційній скарзі сума складає 10 930,60 грн.

Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзіАТ «Банк Кредит Дніпро» зазначає, що справа містить виключну правову проблему, оскільки суди неоднозначно трактують можливість встановлення в кредитному договорі комісії за обслуговування кредитного договору (заборгованості). Потенційно справи про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно із Законом України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами) можуть перебувати на розгляді не тільки у суді касаційної, але й судах апеляційної та першої інстанції, а також виникнути у майбутньому. За наслідками вирішення цієї правової проблеми ця справа, на думку заявника, може стати орієнтиром при вирішенні подібних справ судами першої та апеляційної інстанції.

Верховний Суд, взявши до уваги ціну й предмет позову, складність справи, встановлені судами обставини, оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Незгода заявника з висновками судів попередніх інстанцій не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявником не доведено, що ця справа має виняткове значення для банку та становить значний суспільний інтерес.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено

Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Банк Кредит Дніпро» подало касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною другою статті 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро» строк на касаційне оскарженнязаочного рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення

Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович