Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/6852/23
Провадження № 2/279/1846/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Зубкової І.М. ,

розглянувши в приміщенні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області циільну справу № 279/6852/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідача ОСОБА_2 із даним позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність інформацію, поширену у протоколі опитування ОСОБА_2 адвокатом в порядку п.7 ч.1ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та виголошену під час судового процесу по справі №279/2183/21:

"У жовтні 2019 року був випадок домашнього насильства по відношенню до мене з боку ОСОБА_3 . Наступний випадок домашнього насильства стався 16 листопада 2019 року. При цьому ОСОБА_4 бив мене по обличчю та тягав по квартирі за волосся. На місце події прибула поліція. Приблизно о 16.00 годині ОСОБА_4 був заарештований, про що складено відповідний ордер. У подальшому за фактом домашнього насильства , ОСОБА_5 було притягнуто до кримінальної відповідальності за Кримінальним кодексом Каліфорнії за ст.243(е)(1)."

Ми і далі проживали разом на одній житловій площі та мали відносини як чоловік та жінка. Але нічого на краще не змінилося, стало ще гірше. Він почав загрожувати мені, забирати мої особисті речі та ховати від мене.Забрав кредитну картку та не давав грошей. Кожен день називав мене дуже поганими словами при дітях, зневажав при дітях. Почав вчити старшу дочку мене обзивати дуже жортоко (маю декілька звукозаписів), яі встигла відіслати знайомій, бо ОСОБА_4 потім забрав телефон і видалив всі мої дані. Дзвонив у поліцію і вигадував різні історії неправдиві про мене, бо хотів мені помститися за його арешт, так він сам мені казав. Іноді дозволяв собі піднімати руку на мене, але вже менше, бо знав, що можу викликати поліцію."

" Я не витримала цих знущань і звернулася до організації, де допомагають жінкам від домашнього насильства. Ця організація подала від мого імені заяву на заборонний наказ проти мого чоловіка ОСОБА_3 . У результаті йому не можна було підходити до мене та до дітей ближче ніж на 100 футів на якийсь час, поки суд не розгляне нашу справу . ОСОБА_4 вирішив виїхати в Україну, залишивши мене одну з дітьми без матеріальної допомоги і при цьому забравши всі дитячі документи. Знаючи при цьому, що Американський суд заборонив виїзд дітей із Каліфорнії, поки не вирішиться наш суд про заборонний наказ. Цю справу було розглянуто лише 20 квітня 2022 року, при цьому, Вищий суд штату Каліфорнія у справі 20v000879 видав розпорядження, яким підтвердив для ОСОБА_3 заборону підходити до мене та дітей ближче ніж на 100 футів."

" ОСОБА_4 шахрайськими методами ввів суд в оману, подавши заяву, що він начебто вже сплачує аліменти у США. Для цього ОСОБА_4 переклав документ, який я подавала як запит на аліменти, але це не рішення суду."

"Незважаючи на ці обставини я старалася зберегти нашу із Юрою сім"ю. У липні 2020 року ОСОБА_4 покинув мене та наших двох дочок напризволяще і повернувся в Україну.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в сумі 20000 гривень, судові витрати, які складаються з витрат на проведення семантико-текстуального дослідження у сумі 40000 гривень та оплату судового збору в сумі 2147 гривень.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2021 році він звернувся до Коростенського міськрайонного суду із позовом до відповідачки про оспорювання батьківства. Під час судового процесу відповідач поширювала недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність, формує негативний імідж , публічно ображає його перед невизначеним колом осіб.

Під час розгляду даної справи адвокатом відповідачки було зачитано висловлювання, які принижують його честь і гідність , а саме :

"У жовтні 2019 року був випадок домашнього насильства по відношенню до мене з боку ОСОБА_3 . Наступний випадок домашнього насильства стався 16 листопада 2019 року. При цьому ОСОБА_4 бив мене по обличчю та тягав по квартирі за волосся. На місце події прибула поліція. Приблизно о 16.00 годині ОСОБА_4 був заарештований, про що складено відповідний ордер. У подальшому за фактом домашнього насильства , ОСОБА_5 було притягнуто до кримінальної відповідальності за Кримінальним кодексом Каліфорнії за ст.243(е)(1)."

Ми і далі проживали разом на одній житловій площі та мали відносини як чоловік та жінка. Але нічого на краще не змінилося, стало ще гірше. Він почав загрожувати мені, забирати мої особисті речі та ховати від мене.Забрав кредитну картку та не давав грошей. Кожен день називав мене дуже поганими словами при дітях, зневажав при дітях. Почав вчити старшу дочку мене обзивати дуже жортоко (маю декілька звукозаписів), яі встигла відіслати знайомій, бо ОСОБА_4 потім забрав телефон і видалив всі мої дані. Дзвонив у поліцію і вигадував різні історії неправдиві про мене, бо хотів мені помститися за його арешт, так він сам мені казав. Іноді дозволяв собі піднімати руку на мене, але вже менше, бо знав, що можу викликати поліцію."

" Я не витримала цих знущань і звернулася до організації, де допомагають жінкам від домашнього насильства. Ця організація подала від мого імені заяву на заборонний наказ проти мого чоловіка ОСОБА_3 . У результаті йому не можна було підходити до мене та до дітей ближче ніж на 100 футів на якийсь час, поки суд не розгляне нашу справу . ОСОБА_4 вирішив виїхати в Україну, залишивши мене одну з дітьми без матеріальної допомоги і при цьому забравши всі дитячі документи. Знаючи при цьому, що Американський суд заборонив виїзд дітей із Каліфорнії, поки не вирішиться наш суд про заборонний наказ. Цю справу було розглянуто лише 20 квітня 2022 року, при цьому, Вищий суд штату Каліфорнія у справі 20v000879 видав розпорядження, яким підтвердив для ОСОБА_3 заборону підходити до мене та дітей ближче ніж на 100 футів."

" ОСОБА_4 шахрайськими методами ввів суд в оману, подавши заяву, що він начебто вже сплачує аліменти у США. Для цього ОСОБА_4 переклав документ, який я подавала як запит на аліменти, але це не рішення суду."

"Незважаючи на ці обставини я старалася зберегти нашу із Юрою сім"ю. У липні 2020 року ОСОБА_4 покинув мене та наших двох дочок напризволяще і повернувся в Україну.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз`яснено у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 просить визнати недостовірною та спростувати показання відповідача, які містяться в протоколі її допиту та озвучені адвокатом у судовому засіданні , суд приходить до висновку, що питання достовірності інформації у вигляді показань відповідача у справі не може бути предметом розгляду в порядку способу захисту немайнового права, передбаченого ст.277 ЦК України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно із частиною першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Ї Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі Ї ЄСПЛ) щодо її застосування».

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів №2,4,7,11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справа Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року).

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності ( на відміну від перевірки істинності фактів).

Такий висновок суду узгоджується з позицією , викладеною у постановах Верховного суду у справах №274/1267/16, №757/32917/17-ц, №200/20351/18.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Отже, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року справі № 757/39521/20-ц.

Як визначеноч.1та 2ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог та вирішуючи спір по суті, розмежувавши фактичні твердження та оціночні судження, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту приниження його честі, гідності та ділової репутації, а критична оцінка відповідачем певних фактів, думки та судження щодо дій позивача та його поведінки в сім"ї не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання інформації такою, що принижує честь, гідність ОСОБА_1 .

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-288 ЦПК України , ст.ст.277, 1167 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, стягнення моральної шкоди , відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя В.П. Коваленко