Справа № 490/4473/22
н/п 2/490/1086/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2023 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Постолатій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Центрального району, про позбавлення батьківських прав, -
19.10.2022 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Центрального району, в якій позивач просив: позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від заробітку матері, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення її подальшої долі.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач, відповідач ОСОБА_1 , та третя особа у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Предстанвик позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач станом на час розгляду справи до суду не з`явився, бажання брати участь у судових засіданнях не виявив, правом на подання відзиву не скористався.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Директор КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1» Д. Герман звернулася до начальника служби у справах дітей адміністрації Центрального району з проханням вжити заходів соціального захисту ново родженого, у якому повідомила, що 05.01.2022 року бригадою швидкої медичної допомоги до КНП Миколаївської міської ради «Пологовий будинок №1» було доставлено жінку ОСОБА_1 , 1989 року народження, у стані наркотичного сп`яніння, яка ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дівчинку. У зв`язку із симптомами у дитини від вживання наркотичних засобів матері, дитину переведено до КНП «МОДКЛ» МОР відділення недоношених дітей.
З повідомлення головного лікаря КНП «МОДКЛ» МОР начальнику служби у справах дітей адміністрації Центрального району слідує, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у відділенні новороджених та недоношених дітей. Мати ОСОБА_1 , відноситься до групи соціального ризику і тому головний лікар КНП «МОДКЛ» МОР просить надати в письмовому вигляді рішення про подальшу долю дитини.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №72 від 26.01.2022 року про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради вирішено влаштувати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради терміном на 6 місяців.
Наказом в.о. начальника служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради №8 від 13.01.2022 року малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поставлено на облік таких, що опинилися у складних життєвих обставинах.
З відповіді на запит начальника служби у справах дітей Центрального району директором КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради слідує, що в закладі з 14.02.2022 року на повному державному забезпеченні перебуває малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування малолітньої в закладі мати свою доньку жодного разу не відвідувала, до закладу не телефонувала.
Як вбачається з характеристики від 23.09.2022 року старшого інспектора СЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю родиною. За місцем мешкання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, була помічена у колі осіб, які ведуть асоціальний спосіб життя. З сусідами зв`язок не підтримує. Часто виникають конфліктні ситуації за її участі. Умови проживання не задовільні. В поле зору правоохоронних органів ОСОБА_1 раніше потрапляла за вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних з крадіжками та з обігом наркотичних речовин.
З висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 4135/02.02.01-22/06/14/22 від 16.10.2022 року вбачається, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 суд зазначає таке.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини 1-3 статті 157 СК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Під час розгляду даної справи судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач ОСОБА_1 не забрала свою доньку ОСОБА_2 із пологового будинку та надала заяву про тимчасове влаштування дитини до Миколаївського обласного будинку дитини терміном на шість місяців у зв`язку із складними життєвими обставинами. За час перебування дитини у будинку дитини відповідачка свою дитину жодного разу не навідувала, до закладу не телефонувала, батьківських обов`язків стосовно дитини не виконувала.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_1 свідомо, ухиляється від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків стосовно своєї дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що з огляду на приписи пунктів 1 частини 1 статті 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Таким чином, суд, оцінивши відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України надані докази, вивчивши матеріали справи, вважає доведеним той факт, що відповідачка ОСОБА_1 не піклується належним чином про свою дитину ОСОБА_2 , свідомо ухиляється від своїх обов`язків по їх вихованню, не бажає змінити свою поведінку на краще, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини ОСОБА_2 .
Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_1 , то слід зазначити таке.
У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення.
Зважаючи на те, що згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини з відповідачки ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування, підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання дитини обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному.
З огляду на те, що матеріали справи не містять інформації про родичів дитини, малолітню ОСОБА_2 слід передати до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування.
Відповідно зі статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп.
Керуючись ст. ст. 18, 141, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народження виконавчому комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування, для вирішення питання її подальшої долі.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі частини усіх видів доходів матері, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп. за подання позовної заяви до суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Суддя Л.М. Шолох