ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6041/23 Справа № 183/7850/22 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Шпакової Т.С. на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції, 3% річних, плати за користування коштами, встановленої на рівні облікової ставки Національного банку України, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилаються на те, що 26 січня 2021 року між сторонами був укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В.В, зареєстрований в реєстрі за № 153, відповідно до якого, в строк до 22 березня 2021 року між сторонами попереднього договору буде укладено основний договір.

За умовами попереднього договору відповідач виступить продавцем, а позивачі покупцями нерухомого майна житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1334 га, кадастровий номер :02:003:0623, розташованої за цією ж адресою, та в день нотаріального посвідчення основного договору зобов`язуються передати (оплатити) продавцеві вартість нерухомого майна в повному обсязі з урахуванням умов попереднього договору.

Ціна продажу нерухомого майна за основним договором повинна була складати 2817247,41 грн., що складало еквівалент 100000 доларів США, які покупці повинні були передати продавцеві в день підписання основного договору.

Відповідно до п.9 попереднього договору в рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна позивачі передали відповідачці в якості авансу грошові кошти у розмірі 845174,22 грн., що складало еквівалент 30000 доларам США.

Проте укладення основного договору в строк до 22 березня 2021 року не відбулося, відповідач не повернула їм отримані кошти за попереднім договором.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року у справі № 183/1839/21 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 був задоволений частково, з відповідача на користь позивачів стягнуто авансову суму у розмірі 845174,22 грн.

Між тим, ОСОБА_1 рішення суду не виконує, грошові кошти добровільно не повертає, продовжує ними користуватися.

Просили стягнути з відповідача плату за користування коштами, встановленими на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 22.03.2021 року по 25.10.2022 року у розмірі 177666,95 грн. Крім того, посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України, просили стягнути з відповідача 3% річних та індекс інфляції за цей же період, що за їх підрахунками складає 40359,96 грн. та 215188,11 грн, - відповідно, та сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року позовні вимоги задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 штрафні санкції за прострочення грошового зобов`язання, а саме індекс інфляції за період з 23.03.2021 року по 24 лютого 2023 року у розмірі 295214 гривень 88 копійок, 3% річних за період з 23.03.2021 року по 24 лютого 2023 року у розмірі 48904 гривні, 33 копійки, а всього 344119,21 грн..

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Незважаючи на клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання,суд першої інстанції в один день закрив підготовче засідання та розглянув справу по суті. У суду не було підстав ухвалювати заочне рішення.

Посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що відповідач на укладання договору не з`явилася з поважних причин,так як захворіла на COVID. Однак нею було направлено позивачам лист- претензію про хворобу відповідача 17.03.2021 року,05.04.2021 року та 19.03.2021 року. Таким чином відповідач здійснила всі дії, направлені на попередження позивачів про виниклу непередбачувану ситуацію. Основний договір було неукладено з причин, які не залежали від відповідача. Відповідачка намагалася урегулювати ситуацію мирним шляхом, намагалася повернути кошти позивачам, однак позивачі відмовилися прийняти належне виконання грошового зобов`язання.

05.04.2021 року представником відповідача на адресу позивачів було направлено повторно письмову пропозицію про готовність відповідача повернути грошову суму, отриману при попередньому договорі, однак вони не реагують на пропозиції, що виключає відповідальність відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 24.02.2023 року було не перше судове засідання,однак відповідач на жодне з судових засідань не з`являлася і про причини неявок не повідомляла. Клопотання про відкладення розгляду справи було подано за підписом адвоката Шпакової Т.С., при цьому доказів представництва не прикладено. Відповідач не був позбавлений права з`явитися до судового засідання. Для ухвалення заочного рішення у суду були підстави, так як в судове засідання не з`явився ані відповідач, ані його представник. Позивачі ніколи не отримували від відповідача пропозицій щодо повернення грошових коштів. Навпаки, при розгляді справи про стягнення з відповідачки авансу, відповідач та її представник наполягали на відмові у задоволені позову. Відповідач суму авансу не повертає більше ніж 2 роки, що свідчить, що вона не бажає добровільно виконувати рішення суду.

В судове засідання з`явилась ОСОБА_1 та її представники адвокати Чоха К.О. та Алексєєв О.Є.. Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -адвокати Герман М.М. та Самсонова Н.В..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем позивачам не повернуто аванс, отриманий за попереднім договором, а тому є підстави для застосування ст.625 ЦК України.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено попередній договір, що був посвідчений Працевич В.В., приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі з № 153, відповідно до якого сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк до 22.03.2021 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 9 зазначеного договору у рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна за Основним договором Сторона два передає Стороні один у якості авансу грошові кошти в розмірі 845 174,22, який в еквіваленті складає 30 000 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладення договору.

У строк до 22 березня 2021 року між сторонами не було укладено основного договору купівлі-продажу нерухомого майна і відповідачем не повернуто позивачам грошові кошти в вигляді авансу, отриманого за попереднім договором в сумі 845174,22 грн., що не оспорюється сторонами.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, у справі № 183/1839/21 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 був задоволений частково, з відповідача на користь позивачів стягнуто авансову суму у розмірі 845174,22 грн.

Рішення суду не виконано, що не оспорюється сторонами та підтверджується представником відповідача в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із невиконанням умов попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна до 22 березня 2021 року виникло зобов`язання повернути позивачам (покупцям) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц , від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачами, що підтверджується нотаріально посвідченим попереднім договором від 26 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до якого сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк до 22.03.2021 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; у рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна за Основним договором Сторона два передає Стороні один у якості авансу грошові кошти в розмірі 845 174,22 грн..

Основний договір купівлі-продажу нерухомого майна в строк,визначений попереднім договором до 22.03.2021 року між сторонами укладено не було.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто авансову суму у розмірі 845174,22 грн..

Сума отриманого авансу відповідачем не повернута позивачам. Тобто відповідач прострочила своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із не укладенням основного договору.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у розмірі 845 174,22 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Судом першої інстанції проведено розрахунок інфляційних втрат і трьох процентів річних за період порушення грошового зобов`язання з 23.03.2021 року по 24 лютого 2023 року (по день ухвалення рішення).

Проте, при проведені розрахунку інфляційних втрат і трьох процентів річних за період з 23.03.2021 року по 24 лютого 2023 року судом першої інстанції не прийнято до уваги положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних підлягають задоволенню лише за період з 23.03.2021 року по 23 лютого 2022 року.

Інфляційні втрати за зазначений період складають 74535,62 грн., виходячи із розрахунку (845 174 х1.08818968 - 845 174,00).

Три проценти річних за зазначений період складають 23479,63 грн., виходячи із розрахунку (845 174 x 3 % x 338 : 365 : 100)

Посилання на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що відповідач на укладання договору не з`явилася з поважних причин,так як захворіла на COVID і вона про цю обставину попереджала позивачів листом- претензію, основний договір було не укладено з причин, які не залежали від відповідача не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку не мають правового значення. Нормами ЦК України передбачено, що аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Твердження про те, що відповідачка намагалася урегулювати ситуацію мирним шляхом, намагалася повернути кошти позивачам, однак позивачі відмовилися прийняти належне виконання грошового зобов`язання, що виключає відповідальність відповідача є безпідставним та спростовується встановленими обставинами. У зв`язку із неповерненням грошових коштів в добровільному порядку позивачі вимушені були звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідачки сплаченого ними авансу. До ухвалення судового рішення по справі виконання зобов`язання з боку відповідачки не мало місця, як і не повернуті кошти на виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто авансову суму у розмірі 845174,22 грн.. Направлення листів претензій на адресу позивачів, якими пропонувалося погодити дату та місце передачі коштів, позивачами не отримані, про що зазначає представник відповідача в заяві, та і позивачі отримання таких пропозицій заперечують.

Позивачі заперечують, що відповідач намагалася повернути в добровільному порядку їм грошові кошти і їх заперечення нічим не спростовуються.

Крім того, не спростовані і пояснення представника позивачів про те, що при розгляді справи про стягнення з відповідачки авансу, відповідач та її представник наполягали на відмові у задоволені позову, що також підтверджується судовим рішенням. Відповідач суму авансу не повертає більше ніж 2 роки, що свідчить про відсутність бажання добровільно виконувати рішення суду.

Посилання на те, що незважаючи на клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, суд першої інстанції в один день закрив підготовче засідання та розглянув справу по суті, що є порушенням процесуального закону, не може бути прийнятим до уваги.

Так, судове засідання по справі призначалося судом на 27 січня 2023 року, відповідач була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення повістки (а.с.46 т.1). Від представника ОСОБА_1 - адвоката Шпакової Т.С. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із її перебуванням у відрядженні у м.Кривий Ріг (а.с.37 т.1). Доказів в підтвердження обґрунтованості клопотання матеріали справи не містять. Розгляд справи було відкладено на 16.02.2023 року, а потім на

24.02.2023 року. Від представника ОСОБА_1 - адвоката Шпакової Т.С. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із сімейними обставинами. Повідомлення представника учасника справи вважається повідомленням і цієї особи (ст.130 ЦПК України). Явку сторони судом не було визнано обов`язковою, за таких обставин про час та місце слухання справи було відомо ОСОБА_1 ..

Згідно статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

В матеріалах справи міститься ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.58). Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підвердили, щов підготовчому засіданні з`ясовувалася думка щодо призначення судового засідання для розгляду справи по суті відразу.

Цивільне процесуальне законодавство не містить ніяких обмежень щодо призначення судового засідання для розгляду справи по суті відразу після закриття підготовчого провадження.

Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Всі перелічені умови були наявними, що дало підстави для ухвалення судом першої інстанції заочного рішення, про що зазначено в самому тексті рішення та в порядку його оскарження.

Зазначені вище обставини не є порушенням, яке б вплинуло на правильність висновків суду по суті спору та не є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального права, то є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст.368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Шпакової Т.С. задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 штрафні санкції за прострочення грошового зобов`язання, а саме індекс інфляції за період з 23 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 74535,62 грн. та 3% річних за період з 23 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 23479, 63 грн., а всього 98015,25 ( дев`яносто вісім тисяч п`ятнадцять ) грн. 25 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Судді: