справа № 208/1298/23
№ провадження 2/208/594/23
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретаря судового засідання Паталахи І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «про зняття арешту з нерухомого майна», -

встановив:

1.Позиція позивача.

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк «про зняття арешту з нерухомого майна».

Згідно до позовних вимог позивач просить:

-зняти арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., за реєстровим № 3927 для забезпечення виконання Кредитного договору №DZBOGK00770127 від 22 серпня 2005 року та Договору іпотеки від 22 серпня 2005 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 22 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №DZBOGK00770127, згідно якого він отримав кредит в розмірі 7950 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США.

В цей день, тобто 22 серпня 2005 року, на забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. та зареєстрований в реєстрі за №3926.

Згідно зазначеного договору іпотеки позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 серпня 2005 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3924.

Відповідно до Договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. було накладено заборону відчуження на Предмет іпотеки, тобто на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до припинення Договору іпотеки.

Свої кредитні зобов`язання перед банком позивач виконав вчасно і в повному обсязі і у 2012 році кредит був повністю погашений, про що 25 червня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» було надано довідку № 233196 про відсутність заборгованості. Також були повернуті правовстановлюючі документи на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , і 26 червня 2012 року право власності на квартиру було зареєстровано на ім`я позивача в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в книзі: 118 за реєстраційним номером майна: 11385215.

При видачі довідки про відсутність заборгованості та поверненні правовстановлюючих документів на квартиру, працівники банку завірили позивача, що всі обмеження з нерухомого майна будуть зняті.

Однак, у 2012 році, бажаючи вирішити питання про відчуження належної квартири, позивач дізнався, що обтяження по Договору іпотеки знято не було.

Позивач одразу звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з питсмоовю заявою про зняття заборони відчуження на нерухомість. Однак відповіддю за № 20.1.0.0.0/7-210330/1173 від 08 квітня 2021 року було рекомендовано звернутись до суду.

У поясненнях позивач зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» було надано відзив на позов, в якому зазначається, що оскільки 19 лютого 2007 року по підставі договору купівлі-продажу прав вимог за договорами про іпотечні кредити ЗАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором №DZBOGK00770127 від 22.08.2005 року компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ, то саме ця компанія є іпотекодержателем іповинна бути відповідачем у справі.

Однак позивачу не було відомо про перехід прав вимоги від АТ КБ «Приватбанк» до компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» ще у 2007 році і позивач продовжував сплачувати кредит і у 2012 році свої кредитні зобов`язання перед банком виконав у повному обсязі, про що 25 червня ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу було надано довідку № 233196 про відсутність заборгованості.

У зв`язку з повним виконанням позивачем умов кредитного договору та повною сплатою боргу за основним добов`язанням, Договір іпотеки від 22 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрований в реєстрі за № 3927 припинив свою дію з 2012 року.

Позивач звертає увагу, що на момент виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» вже відступив право вимоги за вказаним кредитним договором компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», яка розташована за адресою: Пеліпар Хаус, 1-й поверх 9 Клоук Лейн, Лондон, ЕС4К 2КГ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, яка на даний час припинила свою діяльність, проте фактично й надаіл продовжував обслуговування кредиту, в тому числі і отримання коштів на повне його погашення до 2012 року. Вказану обставину представник АТ КБ «Приватбанк» у відзиві не заперечував.

Але «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не виконав свої зобов`язання та не подав реєстрторк Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, а в подальшому припинив свою діяльність з 03.10.2017 року.

Таким чином, підстави навності записів щодо обтяження нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек відсутні, оскільки навність вказаних відомостей про іпотеку та обтяжень нерухомого майна створюють перешкоди у здійсненні права власності позивачу щодо нерухомого майна.

Щодо тверджень відповідача, що АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем по справі, то позивач вказує, що «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності та території України, а отже не мала права за законодавством України здійснювати операції обслуговування споживчих кредитів громадян України.

2. Позиція відповідача.

Представник Відповідача, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 до суду подав відзив на позовну заяву. Зазначив, що позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно АТ КБ «Приватбанк» не є іпотекодержателем спірного майна.

19.02.2007 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити ЗАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором № DZBOGK00770127 від 22.08.2005 року компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Оскільки позивачем зобов`язання за договором було виконано повністю після уступки прав вимоги, право вимоги за іпотечним кредитом АТ КБ «Приватбанк» зворотньо не передавалось.

Згідно з інформацією з Денржавного реєстру іпотек іпотекодержателем є « ОСОБА_3 № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». Враховуючи зазначене випливає, що право вимоги за іпотечним та кредитним договором перейшло до компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

На час погашення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» не мав статусу кредитора у відносинах з позивачемта не є стороною двосторонніх правовідносин, а тому позивач не може звернутисьдо відповідача АТ КБ «Приватбанк» з позовом про знятт арешту з нерухомого майна. Відповідач просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

15 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «про зняття арешту з нерухомого майна» (а.с. 1-4).

15 лютого 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 21).

17 лютого 2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «про зняття арешту з нерухомого майна», постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 22).

10 березня 2023 року на електронну пошту суду надійшла заява від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бистрова С.А. згідно до змісту якої просить відкласти розгляд справи та направити їм копію позову з додатками (а.с. 27).

16 березня 2023 року на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 30-32).

28 квітня 2023 року на електронну пошту суду надійшла заява від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бистрова С.А., згідно до змісту якої просить закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті (а.с. 35).

30 травня 2023 року на електронну пошту суду представник відповідача Бистров С.А. надіслав заяву, у якій просить закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті (а.с. 41).

20 червня 2023 року на електронну пошту суду надійшла заява від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бистрова С.А., згідно до змісту якої просить закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті (а.с. 47).

22 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 до суду подав пояснення (а.с. 51-56).

22 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 до суду подав заяву, згідно до змісту якої просить закрити підготовче судорве засідання та призначити справу до судового розгляду, засідання розглядати без його участі (а.с. 57).

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 22 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «про зняття арешту з нерухомого майна», призначено справу до розгляду по суті (а.с. 58).

13 липня 2023 року на електронну пошту суду надійшла заява від представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бистрова С.А., у якій просить провести судове засідання без участі представника банку, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 63).

19 липня 2023 року до суду надійшла заява від адвоката Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , просить цивільну справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов і винести рішення по справі (а.с. 65).

11 серпня 2023 року електронну пошту суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 , у якій просить судове засідання проводити без участі представника банку, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 68).

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2005 року №8589282 власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу (а.с. 7).

22 серпня 2005 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу квартири, яка розташована у АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстровано в реєстрі за № 3924 (а.с. 8).

22 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, яким забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавець за кредитним договором № DZB0GK00770127 від 22 серпня 2005 року. Даний договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстровано в реєстрі за № 3926, накладено заборону відчуження зазначеної квартири (а.с. 10-12).

Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» видало ОСОБА_1 як власнику технічний паспорт від 26 червня 2012 року на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с. 14-15).

Згідно до довідки Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 25.06.2012 року №233196 по угоді №DZB0GK00770127 (житло в кредит) від 22.08.2005 року заборгованість відсутня. Кредит погашений (а.с. 16).

На адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 08.04.2021 року №20.1.0.0.0/7-210330/1173 згідно до змісту якої зазначено, що між банком та позивачем укладено кредитний договір № DZB0GK00770127 від 22.08.2005 року та на його забезпечення договір іпотеки, зауважили, що право вимоги за договором відступлено банком на користь Ukraine Mortgage Loan Finance NO.1 PLC (Великобританія) 19.02.2007 року, Ukraine Mortgage Loan Finance NO.1 PLC ліквідовано 03.10.2017 року, рекомендують звернутись до суду (а.с. 17).

Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260393689 від 08.06.2021 року інформація формувалась щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , тип обтяження заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 2315517; зареєстровано 22.08.2005 21:23:19 за №2315517 реєстратором: приватний нотаріус Прожуган М.А., 51931, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Медична, будинок №1/11, приміщення 18; підстава обтяження договір іпотеки (а.с. 18-19).

6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 79 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Відповідно ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п.1 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вилучення обтяження та скасування арешту можливе на підставі рішення суду.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 9 частини 2 ст.27 ЗУ «Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено,що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Таким чиному зв`язку виконанням умов кредитного договору № DZB0GK00770127 від 22 серпня 2005 року та відсутності заборгованості за кредитним договором, а також у зв`язку з ліквідацією іпотекодержателя, договір іпотеки припинив свою дію, відповідно іпотека також є припиненою.

Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то належним способом захисту прав позивача, є припинення такого обтяження зареєстрованого на відповідній підставі.

Зважаючи на те, що квартира, яка належить позивачу на праві приватної власності і досі перебуває в обтяженні на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про іпотечий кредит, за зобов`язанням, яке виконане, при цьому іпотекодержатель ліквідований, суд вважає за необхідне припинити обтяження.

Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Нормами ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивач позбавлений можливості належним чином оформити спадкові права після смерті матері, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані ним докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

7. Розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подачу позову в розмірі 1074 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № B9G4-9YNV-B33E-EORM від 13 лютого 2023 року (а.с. 20), а позов підлягає задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «про зняття арешту з нерухомого майна» - задовольнити повністю.

Скасувати заборону на нерухоме майно, реєстраційни номер обтяження 2315517, зареєстрований 22 серпня 2005 року за № 2315517 реєстратором: приватний нотаріус Прожуган Марією Анатоліївною на підставі договору іпотеки ВСМ 053737-40, р-р № 3626 від 22 серпня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Прожуган Марією Анатоліївною щодо об`єкту обтяження - квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса реєстрації: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1 «Д», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 1 074 (одна тисяча сімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1 Д.

Суддя Івченко Т. П.