Справа №461/2985/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Решетова Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заінтересована особа: Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (адреса: 79005, м.Львів, вул. Грушевського, 16) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

Заявники звернулися до суду із заявою, в якій просять: встановити факт, що має юридичне значення, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) народилася дитина жіночої статі ОСОБА_3 , матір`ю якої є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Фергана Узбекистан, а батьком громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Іванівка Іванівського р-ну Херсонської області.

В обгрунтування поданої заяви покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Первомайського районного управління юстиції Автономної республіки Крим, актовий запис 10. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_4 , дружини - ОСОБА_5 .

У шлюбі в заявників ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина жіночої статі ОСОБА_3 в м. Сімферополь Автономна Республіка Крим. Спір щодо батьківства дітей відсутній.

При народженні дитини батькам видавалося медичне свідоцтва про народження: Виписний епікриз (із акушерського стаціонару) від 15.10.2022 виданий Державною бюджетною установою закладу охорони здоров`я Республіки Крим «Сімферопольский клінічний пологовий будинок №1», однак оригінал було здано до Відділом запису актів цивільного стану м.Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, який видав Свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 видане 21.04.2022 року, актовий запис №0.

Такі документи про народження дитини відповідно до діючого законодавства України є недійсними і не створюють жодних юридичних наслідків, однак зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт народження дітей заявників, саме на тимчасово окупованій території України. Тож, у заявників відсутні документи, які дозволяють зареєструвати народження дітей згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про народження дитини, встановленого Україною зразка.

Встановлення факту народження необхідно батькам для отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, а підставою для державної реєстрації актів цивільного стану в даному випадку є відповідне рішення суду.

При цьому, заявники не звертались до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу отримання відмови у проведенні реєстрації, оскільки відповідно до листа Верховного суд від 22.04.2021 року під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасового окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, заявники просять суд заяву задоволити.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року матеріали заяви залишено без руху.

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду, з викликом сторін.

Заявники та їх представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, оскільки у заяві просили суд проводити розгляд справи у їх відсутності. Заву підтримують та просять суд таку задоволити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З урахуванням приписів ст. 317 ЦПК України про невідкладність розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе проводити її розгляд за відсутності усіх учасників.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд встановив, що 05 березня 2011 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Первомайського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис 10, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_5 .

У шлюбі в ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

При народженні дитини батькам видавалося медичне свідоцтва про народження: Виписний епікриз (із акушерського стаціонару) від 15.10.2022 виданий Державною бюджетною установою закладу охорони здоров`я Республіки Крим «Сімферопольский клінічний пологовий будинок №1», однак оригінал було здано до Відділом запису актів цивільного стану м.Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, який видав Свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 видане 21.04.2022 року, актовий запис №0.

АР Крим, є тимчасово окупованою територією (відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Частиною 4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до п. 2 підрозділу 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, б) медичне свідоцтво про народження; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

Надані представником заявника документи про народження дитини відповідно до діючого законодавства України є недійсними і не створюють жодних юридичних наслідків, однак зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт народження дітей заявників, саме на тимчасово окупованій території України. Тож, у заявників відсутні документи, які дозволяють зареєструвати народження дітей згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про народження дитини, встановленого Україною зразка.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022, що набув чинності 07.05.2022 - Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Так, відповідно до п.б) п.2, ст.1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні підставою державної реєстрації народження є б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;

Так як наявні у заявників документи з яких вбачається факт народження дитини за формою не відповідають законодавству України тому, що видані на тимчасово окупованій території, зареєструвати народження дітей у позасудовому порядку у заявників не має можливості.

Після окупації АР Крим державою-агресором - російською федерацією був прийнятий «закон» 21.03.2014 року №6 ФКЗ, який автоматично відносив громадян України та осіб без громадянства, які постійно проживали на території АР Крим на день прийняття цього фейкового закону до громадян російської федерації. При уявній свободі вибору громадянства, яка нібито встановлена цим «законом», фактично, особа, яка постійно проживає в АР Крим та згідно паспорту громадянина України була зареєстрована в АР Крим і не отримала паспорту громадянина російської федерації вважалась на цій території іноземцем, а відповідно мала право перебувати на окупованій території лише 90 днів після чого підлягала виїзду або депортації. Зрозуміло, що для громадян України, що постійно проживають на тимчасово окупованій території це є неприйнятним. Російський паспорт, який примусово видала рф громадянам України у Криму, варто сприймати як засіб для забезпечення необхідних умов проживання на період окупації. Оскільки паспорти рф видані в АР Крим не визнають Україна та жодна демократична країна світу, то це вважається нав`язаним псевдодокументом. Видані окупантами документи рівнозначні паспорту з сувенірної лавки, без якого кримчани на своїй території поки що не можуть обходитися. Тому фейковий паспорт рф виданий окупаційною адміністрацією, потрібно сприймати лише як засіб для забезпечення необхідних умов проживання у Криму на період окупації.

З урахуванням викладеного, зазначення громадянства матері «російська федерація» в свідоцтві про народження дитини, яке видано окупаційною владою не підлягає врахуванню при розгляді справи, так як вона є громадянами України і не відмовлялась від громадянства України, та має зареєстроване місце проживання на тимчасово окуповані території.

Також суд враховує окупація територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, вважаю за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про реєстрацію народження, виданого закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказу, оскільки можливості збору доказів факту народження на окупованій території є істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявників та їхньої дитини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до Листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (лист від 22.04.2021 №985/0/208-21) письмова відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану не є обов`язковою.

Встановлено, що заявники позбавлені можливості зареєструвати народження дитини згідно із законодавством України компетентним державним органом та отримати у подальшому закордонний паспорт для оздоровлення дитини за кордоном, а також разом з дитиною відвідувати своїх знайомих та родичів, які проживають на підконтрольній Україні території.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, їхніми представниками до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Частиною 2 ст.317 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч.1, ч.2 ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» 1. Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєння їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав в свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, внутрішні води України цих територій, визначаються тимчасово окупованою територією.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , народилася в Автономній Республіці Крим, що визначається як тимчасово окупована територія України.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав в свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про забезпечення прав в свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Встановлення факту народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , має для заявників юридичне значення, зокрема необхідність та можливість подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України.

Враховуючи вищенаведене зокрема встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому необхідно допустити негайне виконання рішення у зазначеній справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 23, 58-59, 76-78, 81, 89, 213, 264, 294, 316, 315, 317, 354, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заінтересована особа: Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (адреса: 79005, м.Львів, вул. Грушевського, 16) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, - задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) народилася дитина жіночої статі ОСОБА_3 , матір`ю якої є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Фергана Узбекистан, а батьком громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Іванівка Іванівського р-ну Херсонської області.

Копію рішення негайно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів,з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 травня 2023 року.

Суддя: Романюк В.Ф.