Справа № 685/756/23
Провадження № 2/685/143/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року смт Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Теофіпольської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому спадкодавиця проживала все життя, була власником будинку та господарських будівель, вільно користувалася та розпоряджалася ним, однак за життя правовстановлюючих документів не виготовила. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок. У зв`язку з цим, просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлена належно, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи у її відсутності.

Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені належно, в судове засідання не з`явилися, від Теофіпольської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності її представника.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач, ОСОБА_1 є її спадкоємцем за заповітом, який посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області Вівсянко О.П. 04.03.2022 року, зареєстровано в реєстрі за №264, що підтверджується заповітом від 04.03.2022, відповідно до витягу зі Спадкового реєстру заповіт чинний. Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 25.05.2023 року та довідки нотаріуса від 25.05.2023 року в провадженні Теофіпольської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №154/2022 після смерті ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_1 , із заявами на прийняття спадщини за законом звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок неможливо, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , він побудований у 1958 р. Згідно з витягом з погосподарських книг Теофіпольської селищної ради за 1958-2022 роки у господарстві АДРЕСА_1 ОСОБА_4 була головою двору, а з 2014 року та по день смерті вона проживала у вказаному будинку одна.

Ч.1 ст.182 ЦК України, передбачає обов`язкову державну реєстрацію права на нерухомі речі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1233, 1236 ЦК України визначають, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому та скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що згідно з технічним паспортом житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у 1958 році.

У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві ОСОБА_4 належало право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , тому враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом померлої, позов необхідно задовольнити.

Виходячи з наведеного, керуючись ч.1 ст. 182, 328, 1218, 1233, 1238 ЦК України, ст. 12, 81, 89, 200, 206, 263 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Теофіпольської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку «А1» площею 61,2 кв м, веранди «а» площею 8,1 кв м, літньої кухні «Б» площею 24,2 кв м, сараю «В» площею 31,0 кв м, погребу «Г» площею 14,4 кв м.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 днів після проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча