Справа № 456/659/23
Провадження № 2/456/480/2023
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Коцур А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 усунути перешкоди в користуванні ною, позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 шляхом вільного доступу до нього їй та особам, які навідуються до неї, а також звільнення господарських будівель: сараю Е та гаражу Є для її особистого користування. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, що становлять 3 073, 60 грн. (1073,60 грн. судового збору та 2 000, 00грн. витрат на професійну правничу допомогу). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачка ОСОБА_3 , це її дочка. Їй, позивачу, на праві приватної власності належить житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_1 від 12.07.2002. До будинку належать господарські будівлі і споруди: пд. підвал, Б літня кухня, В сарай, Г сарай, Д вбиральня, Е сарай, Є гараж, Ж погріб, №1 огорожа, №2 огорожа, №3 огорожа, № 4 ворота, 1 замощення згідно технічного паспорта на житловий будинок. У будинку мають зареєстроване місце проживання вона, позивач, її син ОСОБА_5 , дочка, відповідач по справі ОСОБА_3 , зять ОСОБА_6 , онука ОСОБА_7 , відповідно до довідки Грабовецько -Дулібівської сільської ради від 16.09.2022. А також в будинку проживає онука ОСОБА_8 , яка навчається у м.Львів, а на вихідні повертається додому. Біля вісімнадцяти років вона перебувала на заробітках за межами України. Зароблені важкою працею кошти передавала відповідачці. За її кошти проведено ремонти, зроблено благоустрій в господарстві, придбано автомобілі, магазин. Вона жила та працювала заради своїх дітей та онуків, оскільки є вдовою. Після її повернення в 2018 році, зрозумівши, що більше грошових надходжєнь не буде, відповідачка змінила своє ставлення до неї. Сім`я відповідачки займає весь належний їй житловий двоповерховий будинок, в якому є належне їй особисте майно: меблі, речі, постіль, посуд, та проживає у ньому. Вона проживає у господарській будівлі - літній кухні. Крім того, відповідачка зайняла всі господарські будівлі і споруди, використовує їх для своїх потреб. Після її повернення, відповідачка заявила вимогу про переоформлення права власності на житловий будинок на онуків. Оскільки вона не погодилася на це, з липня 2022 року відповідачка не впускає її у житловий будинок, не дає змоги користуватися господарськими будівлями і спорудами, закриває їх на замок. При спробі потрапити в будинок влаштовує конфлікти. Вона мала намір поновити технічну документацію на будинок, на що відповідачка не впустила в будинок експертів для його огляду. Вона неодноразово намагалася владнати їхні відносини, просила звільнити для неї, для її особистих потреб господарську будівлю Е, в якій відповідачка зберігає свої речі та гараж Є. Але всі її прохання залишаються без реагування. Таким чином, відповідачка своїми протиправними діями порушує її право на вільне користування приватною власністю. З приводу неправомірних дій відповідачки, вона зверталася за допомогою в правоохоронні органи, неодноразово викликала наряд поліції. Щодо відповідачки був винесений терміновий заборонний припис. А їй було рекомендовано звертатися до суду за захистом порушених прав.

У відповіді на відзив, позивач ОСОБА_1 вказує на те, що обставини, на які посилається відповідачка у своєму відзиві не відповідають фактичним обставинам справи. Вона не погоджуюся з такими доводами відповідачки та правовою оцінкою обставин, викладених у відзиві. Зважаючи на це, зазначає, що ще з 12.07.2002 право власності на житловий будинок разом з належними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 зареєстровано за нею, позивачем. На час звернення до суду вона, позивач, є єдиним власником цього нерухомого майна. Переобладнання літньої кухні в житловий будинок стверджується технічною документацією, а не фото світлинами. По технічній документації у будинковолодінні є один житловий будинок та господарська будівля - літня кухня. За життя, її чоловік, ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ніколи не претендував на будинок. І після смерті чоловіка ніхто з його спадкоємців не звертався з питанням оформлення спадщини. Чи є позивачка власником чи співвласником будинковолодіння, немає значення, ніхто не повинен їй чинити перешкоди у володінні ним. Відповідачка навіть не дозволяє дружині її сина ОСОБА_10 провідувати її, одразу створює конфліктні ситуації. Відповідачка не впускала її до будинку навіть при працівниках поліції, яких вона викликала та в присутності експертів, які за її замовленням мали виготовити нову технічну документацію на будинок. Ремонти в господарстві, благоустрій території проводилися виключно за її кошти, так як до 2015 року, відповідачка ніде не працювала. Що давало їй змогу доглядати її чоловіка, та відповідачки батька. А такі її послуги вона щедро оплачувала. Вісімнадцять років вона офіційно працювала в Республіці Італія. Всі зароблені кошти вкладала в будинковолодіння, його технічне покращення, постійно передавала відповідачці кошти, харчові посилки, речі, за які жила сім`я відповідачки та за які було придбано легковий автомобіль для неї, приміщення продуктового магазину у АДРЕСА_2 в 2015 році.

Позиція відповідача. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача адвокат Олексишин І.Б. вказує, зокрема, на те, що 12 липня 2002 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . З технічного паспорта, виданого Стрийським МБТІ, вбачається, що спірний житловий будинок станом на 18.06.2002 мав наступні характеристики: житловий будинок «А-2» складається з семи житлових кімнат, житловою площею 115,2 кв.м., загальна площа якого становить 197,9 кв.м. До зазначеного житлового будинку належать позначені на плані: літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральня «Д», сарай «Е», гараж «Є», погріб «Ж», огорожа «№1», огорожа «№2», огорожа «№3», ворота «№4» замощення «І». Житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 було побудовано в період з 1980-1989 роки, тобто коли батьки ОСОБА_9 та позивачка - ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який вони зареєстрували у Лисятицькій сільській раді Стрийського району Львівської області 09.03.1974. Отже, житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами належить по частці ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , про що виконавчим комітетом Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області складено відповідний актовий запис №22 від 06.07.2010. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, що включає в себе частину житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 прийняла спадщину на 1/6 частину спірного житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, оскільки проживала разом із спадкодавцем. Отже, ОСОБА_3 є співвласником вищевказаного житлового будинку, тому відносини між позивачкою та відповідачкою не повинні регулюватися нормами ст.391 ЦК України. Зазначає, що на земельній ділянці площею 0,166 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № :01:008:0007 розміщені житловий будинок «А-2» та літня кухня «Б». Літня кухня «Б» переобладнана у житловий будинок. Тобто на земельній ділянці розташовані два житлових будинки. За попередньою домовленістю сторін в житловому будинку «А-2» проживає сім`я ОСОБА_3 , а в іншому позивачка. Позивачка має вільний та безперешкодний доступ до обох житлових будинків, сараю Е та гаражу Є. Але ОСОБА_1 маючи вільний доступ в будинок намагалась кілька разів провести невідомих людей в житло відповідачки. Відповідачці не було відомо ні мети візиту незнайомих людей, ані мети перебування у житловому будинку. Тому відповідачка повідомила, що ОСОБА_1 має безперешкодний доступ та може заходити, а інші не мають права входу до житла. Після кожного такого візиту, які повторювались тричі (04.10.2022, 15.12.2022, 27.01.2023), позивачка викликала поліцію та скаржилась на вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї. Однак, зі сторони відповідачки ОСОБА_3 жодних неправомірних дій не було, тому до відповідальності її не притягали. Не відповідає дійсності і те, що за кошти позивачки було проведено ремонти в житлових будинках та на подвір`ї, а також те, що відповідачка жила за рахунок позивачки. За період перебування за кордоном ОСОБА_1 , відповідачка з чоловіком самостійно та за власні кошти вели господарську діяльність і доглядали за батьком відповідачки ОСОБА_9 , який був прикутий до ліжка з квітня 2003 року по червень 2010 року Позивачка ОСОБА_1 проживала і проживає з сім`єю відповідачки і ніяких перешкод у веденні господарської діяльності та/або у користуванні нерухомим майном ніхто їй не чинить. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 178, 264 ЦПК України, просить в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами відмовити в повному обсязі.

Позиції сторін та їх представників в судовому засіданні.

В судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України дала показання про те, що відповідачка по справі це її донька, з якою у неї виникли неприязні відносини. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 було побудовано нею та чоловіком у 2000 році. Попередньо на цьому місці знаходився житловий будинок, який належав її, позивачу батькам. У 2002 році вона зареєструвала право власності на будинок та господарські приміщення. Її чоловік, ОСОБА_9 помер у 2010 році і ніколи на житловий будинок не претендував. Ще у 2000 році вона поїхала на заробітки за кордон у Італію. З донькою та її сім`єю у неї завжди були хороші відносини. Донька доглядала за батьком, який хворів, а вона за це платила їй кошти. У 2011 році донька за її кошти придбала автомобіль, а у 2015 році магазин в с. Дуліби Стрийського району, де працює на даний час. В 2018 році вона, позивачка, повернулася в Україну, в 2019-2020 роках відносини з донькою почали погіршуватися. Тоді вона перейшла проживати в літню кухню, де зробила благоустрій, провела необхідні ремонтні роботи. В 2022 році вона поцікавилася у доньки за причіп до автомобіля, який та повинна була придбати і на який, вона, позивачка передала відповідачці кошти. І саме з цього часу між ними почалися конфлікти. Донька зачинила всі господарські приміщення і почала чинити їй перешкоди у користуванні ними, обмежила їй доступ до таких, відмовлялася на її прохання передати ключі. Пізніше донька звинувачувала її у крадіжці речей, з цього приводу, вона, позивач, зверталася з заявами в поліцію. Нею було прийнято рішення оформити документи на будинок згідно з чинним законодавством, зокрема зробити новий технічний паспорт і для цього їй було потрібно, щоб експерти (спеціалісти) оглянули будинок, але донька їх в будинок не впустила. І так повторювалося неодноразово. Через це вона змушена була викликати працівників поліції. Донька постійно її ображає, коли приїжджає невістка, дружина сина, який проживає в м. Стрий, донька ображає і невістку нецензурними словами. Вона, як власник житлового будинку, в якому знаходяться її речі, має бажання користуватися будинком і підсобними приміщеннями, з яких гараж зачинений на замок, ключі їй не дають. Вона немає ключів і від будинку, чоловік доньки змінив замок і ключів вони їй не передають. В підсобних приміщеннях знаходяться речі, які вона просить забрати, оскільки має намір використовувати їх для своїх потреб. Вона самостійно переобладнала літню кухню в житловий будинок, за власні кошти. В будинок і в літню кухню є два окремі входи. Вона у власності транспортного засобу немає, однак бажає, щоб гараж звільнили. Просить врахувати, що донька чинила відносно неї психологічне насильство, у зв`язку з чим до останньої було застосовано обмежувальний припис. Заперечила показання доньки про те, що не доглядала за чоловіком, коли приїжджала в Україну, вказала, що ці свідчення відповідачки неправдиві.

Представник позивача адвокат Маципура Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що все господарство повністю належить позивачці, відповідачка не довела, що на даний час має у ньому частку. Дійсно господарство складається з житлового будинку і літньої кухні. Позивачка самостійно дозволила доньці з сім`єю проживати у будинку, а сама, щоб не заважати, перейшла проживати до літньої кухні. Коли позивачка вирішила привести документи на будинок до порядку і прийшла з експертами, відповідачка їх до житлового будинку не впустила, чого і не заперечила в судовому засіданні. Позивачка немає ключів ні від будинку, ні від підсобних приміщень, і немає доступу до таких.

В судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_3 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України позов не визнала та дала показання про те, що є донькою позивачки у справі, з народження, проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована з дітьми у вказаному житловому будинку. Старша донька з своїм чоловіком проживають разом з нею у вказаному житловому будинку і донька зберігає своє декорації в сараї. Позивачка у справі сама обрала літню кухню місцем свого проживання. Це великий житловий будинок, який складається з кімнат та кухні. Крім цього мати має в користуванні підвал та пивницю. Житловий будинок, в якому проживає вона, допомагав будувати її чоловік. У 2015 році мати їй жодні кошти не передавала. Магазин придбав її рідний брат. Коли батько став паралізованим, вона постійно здійснювала за ним догляд. Жодні кошти за догляд батька мати їй не сплачувала. Навпаки вона приїжджала один раз в рік на три тижні, і за батьком не доглядала. Потім мати почала вимагати повернути їй кошти, погрожувала, що виселить з житлового будинку, хоча в свій час придбала брату квартиру у м. Стрий. На даний час вони з братом не спілкуються, хоча у них завжди буди добрі відносини. Вони з чоловіком постійно дбали за будинок, зробили ремонт, утеплили фасад. Підтверджує той факт, що дійсно експертів до житлового будинку не впускала, однак пояснює, що налякалася, що їх виселять з житлового будинку. Вона не передавала ключів матері після заміни замка, оскільки з будинку почали зникати речі. Дійсно мали місце випадки виклику працівників поліції. До сараю і гаражу мати має доступ, сарай дійсно зачинений, а до гаражу можна зайти через сарай. Мати погрожувала їй, що виселить з будинку, це вона налаштувала брата проти неї. Не заперечила, що мати з 1991 року передавала їй кошти, але вони були передані на навчання брата., якому згодом мати придбала будинок, а потім магазин. Брат постійно перебував на утриманні матері. Погоджується, що ремонт на першому поверсі вони робили частково за кошти матері, але просить врахувати, що після того, як батько захворів, вона постійно його доглядала. Ремонт на другому поверсі вони зробили за власні кошти. Вона ніколи не вчиняла відносно матері домашнього насильства. Крім цього їй відомо, що мати має намір їх виселити з житлового будинку, а сам будинок відчужити.

Представник відповідача адвокат Олексишин І.Б. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та зазначив, що стосовно позовних вимог, які стосуються підсобних приміщень ОСОБА_3 не є належним відповідачем, оскільки в сараї її донька тримає належні їй речі, а в гаражі чоловік тримає автомобіль. Крім цього, позивачка має доступ до гаражу. Житловий будинок сім`я відповідачів використовує як власне житло. Всі дії позивачки спрямовані на відчуження житлового будинку, вона не має наміру в ньому проживати, оскільки вже дуже давно проживає у літній кухні. Вважає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права.

Показання свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що позивачка це мати її чоловіка, а відповідачка сестра чоловіка. Конфлікт триває останні шість місяців, мати скаржиться, що донька постійно її ображає. Про сам конфлікт більше знає її чоловік, однак він на даний час призваний до ЗСУ. Мав місце випадок, коли чоловік розповідав їй, що сестра звинувачувала мати у крадіжках речей з будинку. Потім мав місце конфлікт, коли відповідачка не впускала експертів до будинку, і мати викликала працівників поліції. Вона була при цьому присутньою, оскільки привозила експертів на прохання матері до житлового будинку. Експерти були необхідні для оформлення нового технічного паспорту на будинок. Їй також відомо про те, що від матері ховали інвентар і та не могла обробити земельну ділянку. Востаннє коли вона навідувала матір, відповідачка і її ображала. Мати багато років була на заробітках, постійно висилала гроші і утримувала сім`ю, коли повернулася, почалися конфлікти. Конфлікти почали виникати на її думку, оскільки мати перестала давати кошти доньці. Підтверджує той факт, що неодноразово з відповідачкою була у банку і та отримувала від матері грошові перекази. Сарай постійно закритий, її чоловік не раз зрізав замок. В сараї зберігається городній інвентар. Чи має на даний час позивачка доступ їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 дав в судовому засіданні показання про те, що він є чоловіком відповідачки у справі, вони одружилися в 1997 році, від шлюбу у них є двоє дітей. Останні чотири роки в їхній сім`ї відсутній спокій. Позивачка має до них претензії різного характеру, в основному конфлікти відбуваються між нею та його дружиною. Позивачка в 1999 році виїхала за кордон, з ними разом проживав тесть, який захворів і його дружина доглядала за ним. Коли розпочався конфлікт, теща вимагала, щоб вони покинули житловий будинок. Вони з тещею проживають у різних житлових будинках. Йому відомо, що позивачка вимагає звільнити гараж і сарай від речей та предметів, які вони там тримають. В сараї Е його донька тримає свої матеріали, в гаражі Є він тримає автомобіль. До вхідних дверей гаража теща доступу немає. Замок до вхідних дверей будинку він змінив в 2022 році, дублікат ключів він тещі не передавав. Двері до будинку цілий день відчинені. Особистих речей тещі в будинку немає. Мав місце випадок, коли теща прийшла до будинку з двома жінками, які мали намір оглянути будинок, але при цьому не представилися. Він зателефонував до дружини, повідомив її про цей факт, і та приїхала до будинку. В подальшому до будинку приїхали працівники поліції. Підтвердив, що в будинку є меблі, які належать тещі.

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка показала, що позивачка це її бабця, відповідачка мати. Позивачка не раз викликала працівників поліції до її матері. Було складено протоколи про домашнє насильство. Тривалий час позивачка була за кордоном, приїжджала один раз на рік. В цей час її мати доглядала за дідусем. В них завжди були хороші відносини з братом матері, вони навіть є кумами між собою. Позивачка у справі не допомагала їм, сім`ю забезпечував батько. В будинку проживають батьки, вона з чоловіком та її молодша сестра, баба проживає в іншому житловому будинку, що розташований поруч з їхнім будинком. Після її заміжжя, батьки зробили для неї ремонт на другому поверсі будинку, в 2022 році утеплили будинок. Коли позивачка повернулася з Італії вона мала доступ до будинку, допоки не почала виносити з нього речі: одяг, посуд. Тоді і відбувся конфлікт, баба почала вимагати повернути їй кошти по списку. В сараї вона тримає декорації. До інших приміщень, крім сараю і гаражу, вони доступу не мають. Мав місце конфлікт, коли баба з чужими людьми намагалася зайти в будинок. Баба має доступ до гаражу і сараю. В 2022 році батько змінив замок на вхідних дверях будинку, в якому вони мешкають. Позивачка не раз погрожувала, що виселить їх з будинку.

Свідок ОСОБА_8 дала в судовому засіданні показання про те, що вона проживає в спірному житловому будинку з народження. Позивачка це її бабця, відповідачка мати. Її батьки робили ремонт в будинку, постійно покращували їхні житлові умови. Конфлікт між сторонами виник через те, що бабуся вимагала щоб мати повернула їй кошти. Відносини між ними з кожним роком все більше погіршуються. Мали місце випадки, коли бабуся викликала працівників поліції. Коли вона була на дистанційному навчанні, бабуся не раз приходила до будинку, але це було давно. Мав місце випадок, коли бабуся забрала її та сестри золоті прикраси. В сараї знаходяться особисті речі її сестри, а в гаражі їхній автомобіль. Позивачка має доступ і до сараю, і до гаражу. Чи має позивачка ключі від будинку їй невідомо.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 15.03.2023 провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 03.05.2023 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою суду від 16.05.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності Стрийського державного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації, серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконкому Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 24.05.2002 №78, житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності /а.с. 7/.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 18.06.2022 Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ; до житлового будинку «А-2» належить: підвал «пд», літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральня «Д», сарай «Е», гараж «Є», погріб «Ж», огорожа «№1», огрожа «№2», огорожа «№3», ворота «№4», замощення «І» /а.с.8-12/.

Згідно з копією термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_3 , серії АА №182131, до останньої застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно постраждалої ОСОБА_1 , а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою /а.с. 13/.

Згідно з копією довідки Грабовецько-Дулібівської сільської ради від 16.09.2022 за вих. № 05-24/662, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом з: ОСОБА_5 , 1983 р.н., - син; ОСОБА_3 , 1975 р.н. - дочка; ОСОБА_6 , 1973 р.н. зять; ОСОБА_7 , 1997 р.н. - онука /а.с. 14/.

Згідно з відповіддю Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 14.10.2022 №10274/47/01/22, розгляд звернення ОСОБА_1 по факту можливих неправомірних дій зі сторони ОСОБА_3 припинено, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення /а.с.15/.

Згідно з відповіддю Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 20.12.2022 №12745, розгляд звернення ОСОБА_1 по факту можливих неправомірних дій зі сторони ОСОБА_3 припинено, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення; з гр. ОСОБА_3 проведено бесіду про неприпустимість вчинення домашнього насильства /а.с.16/.

Згідно з відповіддю Грабовецько - Дулібівської сільської ради від 08.03.2023 за вих. № 11-10/277, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.21/.

Згідно з відповіддю Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 02.02.2023 №853/47/01/23, розгляд звернення ОСОБА_1 по факту можливого вчинення протиправних дій зі сторони дочки ОСОБА_3 припинено, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення; з гр. ОСОБА_3 проведено бесіду про неприпустимість вчинення домашнього насильства /а.с.33/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Захист права власності встановленийст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другоюстатті 353 цього Кодексу.

Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та непорушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік речових прав, похідних від права власності: право користування (сервітут); інші речові права відповідно до закону.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі це мати (позивачка) та донька (відповідачка), які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Спір між сторонами виник у зв`язку з перешкодами, які відповідачка чинить позивачці в користуванні житловим будинком та господарськими будівлями: сараєм Е та гаражем Є, до яких позивачка немає доступу, та від яких немає ключів.

В судовому засіданні позивачка ствердила про те, що відповідачка чинить їй перешкоди, не передала ключів, після заміни замку у вхідних дверях в 2022 році, а також у неї відсутній доступ до сараю та гаражу, в сараї онука тримає особисті речі, а в гаражі донька з зятем тримають автомобіль. Натомість відповідачка в судовому засіданні ствердила про те, що позивачка має доступ до господарських будівель, а ключ до будинку вона не має намір їй передавати, оскільки мати має намір виселити їх х будинку, а сам будинок відчужити. При цьому відповідачка зазначила, що зміна замка на вхідних дверях, ключі від яких матері не передано, відбулася у зв`язку з тим, що з їхнього будинку почали зникати речі. Відповідачка не заперечила, що мати також немає ключів від гаражу, а в сараї її донька тримає декорації, які більше немає де подіти.

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності Стрийського державного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації, серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконкому Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 24.05.2002 №78, житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 18.06.2022 Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ; до житлового будинку «А-2» належить: підвал «пд», літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральня «Д», сарай «Е», гараж «Є», погріб «Ж», огорожа «№1», огрожа «№2», огорожа «№3», ворота «№4», замощення «І».

Згідно з відповіддю Грабовецько - Дулібівської сільської ради від 08.03.2023 за вих. № 11-10/277, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведеного вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є на даний час одноосібним власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у вказаному житловому будинку разом зі своєю сім`єю. Так, згідно з копією довідки Грабовецько-Дулібівської сільської ради від 16.09.2022 за вих. № 05-24/662, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом з: ОСОБА_5 , 1983 р.н., - син; ОСОБА_3 , 1975 р.н.- дочка; ОСОБА_6 , 1973 р.н. зять; ОСОБА_7 , 1997 р.н. - онука.

Факт проживання відповідачки з сім`єю в житловому будинку, а позивачки в літній кухні сторони в судовому засіданні не заперечили та вказану обставину визнали.

Окрім цього, з пояснень відповідачки та її представника в судовому засіданні вбачається, що відповідачка оспорює належність її матері 1/6 частини житлового будинку, і вважає, що вказана частина належить їй по закону після смерті батька, оскільки батьки набули це майно під час шлюбу, а вона проживала після смерті спадкодавця у вказаному житловому будинку. Однак на дату ухвалення судового рішення, жодних доказів належності відповідачці частки у вказаному майні, суду не подано, а тому відсутні підстави вважати відповідачку співвласницею вказаного житлового будинку.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, які і зумовили звернення позивачки до суду за захистом порушеного права.

Факт неприязних відносин між сторонами стверджується, зокрема:

-копією термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_3 , серія АА №182131, до якої застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно постраждалої ОСОБА_1 , а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою /а.с. 13/;

-відповіддю Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 14.10.2022 №10274/47/01/22, згідно з якою розгляд звернення ОСОБА_1 по факту можливих неправомірних дій зі сторони ОСОБА_3 припинено, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення /а.с.15/;

-відповіддю Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 20.12.2022 №12745, згідно з якою розгляд звернення ОСОБА_1 по факту можливих неправомірних дій зі сторони ОСОБА_3 припинено, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення; з гр. ОСОБА_3 проведено бесіду про неприпустимість вчинення домашнього насильства/а.с.16/;

-відповіддю Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 02.02.2023 №853/47/01/23, розгляд звернення ОСОБА_1 по факту можливого вчинення протиправних дій зі сторони дочки ОСОБА_3 припинено, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення; з гр. ОСОБА_3 проведено бесіду про неприпустимість вчинення домашнього насильства /а.с.33/.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір стосовно користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що відповідачка чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним житловим будинком, а саме чоловік відповідачка замінив замки та ключі від будинку відповідачка позивачці не передала, в судовому засіданні відповідачка наведеного не заперечила, як і не заперечила також того, що позивачка немає ключів від гаражу. Тобто позивачка не має змоги потрапити ані до будинку, ані до гаражу та користуватися цими приміщеннями. Факт заміни замків, як в будинку, так і в гаражі та відсутність у позивачки ключів від них підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

За таких обставин, суд вважає, що порушені права позивачки підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідачки усунути перешкоди позивачці у користуванні спірним житловим будинком та гаражем.

При цьому суд вважає, що слід зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належними їй житловим будинком та гаражем « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання ключів від вхідних дверей будинку, гаражу та надання ОСОБА_1 безперешкодного доступу до будинку, в тому числі із можливістю залучення спеціалістів (експертів) з метою вчинення дій, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням житловим будинком.

Приймаючи таке рішення, суд бере до уваги, що право власності передбачає право власника на свій розсуд вчиняти дії, які стосуються об`єкту права власності, в тому числі оформлювати відповідні документи та розпоряджатися цим майном.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка перешкоджає позивачці як користуватися житловим будинком та гаражем, замінивши замки, так і в оформленні документів на вказане майно. Цей факт підтверджується, як дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, так і показаннями свідків.

Наведене цілком підтверджує вчинення перешкод у користуванні будинком та гаражем і порушення права позивачки як власника на користування своїм майном, що підлягає захисту в судовому порядку.

Щодо позовних вимог про звільнення господарських приміщень: сараю Е та гаражу Є для особистого користування позивачки, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що майно, речі та предмети, які знаходяться у вказаних приміщеннях належать відповідачці.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, та правильно застосована до правовідносин, які виникли між сторонами у справі.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 306/2659/16-ц, застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок, зокрема, щодо застосуваннястатті 391 ЦК України та вказано: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав».

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Верховний Суд в постанові від 12 червня 2019 року, справа № 490/10190/16-ц, провадження № 61-33118св18, вказав, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. Визначаючи зміст статті 5 ЦПК України, необхідно виходити з того, що, у першу чергу, способи захисту, які застосовуються судом, мають відповідати правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами, й лише у другу чергу, серед зазначених способів захисту, що відповідають правовій природі таких відносин, суд вправі обрати той з них, що забезпечує ефективність такого захисту. Таке розуміння положень цивільного права випливає з його системного аналізу, структуру якого визначають окремі інститути права, які складають певні норми права, що регулюють однорідні правові відносини.

Ефективним способом захисту прав позивача за встановлених судом обставин є зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належними їй житловим будинком та гаражем « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання ключів від вхідних дверей будинку, гаражу та надання ОСОБА_1 безперешкодного доступу до будинку, в тому числі із можливістю залучення спеціалістів (експертів) з метою вчинення дій, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням житловим будинком.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи сторін та їхніх представників, судом не аналізуються та не спростовуються, оскільки не впливають на висновки суду по вказаному спору.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 1073 /одну тисячу сімдесят три/ грн. 60 коп. судового збору.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (чинного на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також детальний розрахунок таких витрат. Наведена позиція відображена в постанові Верховного суду від 18.07.2018 по справі №509/2669/15-ц).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представництво інтересів позивачки ОСОБА_1 в суді здійснювала адвокат Маципура Г.І., в матеріалах справи наявними є: ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копія квитанції, виписана адвокатом про отримання гонорару в розмірі 2000 грн. за складання позовної заяви, а тому з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 2000 /дві тисячі/ грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Керуючись, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належними їй житловим будинком та гаражем « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання ключів від вхідних дверей будинку, гаражу та надання ОСОБА_1 безперешкодного доступу до будинку, в тому числі із можливістю залучення спеціалістів (експертів) з метою вчинення дій, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням житловим будинком.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 1073 /одну тисячу сімдесят три/ грн. 60 коп. судового збору та 2000 /дві тисячі/ грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача: ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення виготовлено 22.09.2023

Головуючий суддя В.Л.Бучківська