Справа № 210/2388/23
Провадження № 2/177/555/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Лященко В.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Дятел К.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №210/2388/23 за позовом ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 , до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів у визнанні незаконним нарахування за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, суд

встановив:

У травні 2023 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі з 2008 року зняте теплове навантаження і встановлене газове автономне опалення. КПТМ «Криворіжтепломережа» проведено обстеження квартири та складено акт від 07.09.2020 року в якому вказано, що стояки транзитних труб у належній позивачу квартирі ізольовані і немає під`єднання до системи теплопостачання внутрішніх квартирних радіаторі та батарей. Проте, КПТМ «Криворіжтепломережа» почало нараховувати на квартиру плату за постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування у період з 01.12.2021 року по 01.04.2023 року цілий рік і не зважаючи на те, що опалювальний сезон з 15 квітня по 15 листопада не відбувається, начебто за теплову енергію, послуга якої не надається. У період з 01.11.2021 року по 01.04.2023 року КПТМ «Криворіжтепломережа» безпідставно і незаконно нараховує ОСОБА_3 кошти за начебто послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 3 916, 03 грн., та з 01.12.2022 року по 01.04.2023 року додали ще один платіж за абонентське обслуговування на загальну суму 88, 67 грн. ОСОБА_3 вважає, що нею помилково сплачені кошти в період з 04.02.2022 року по 04.01.2023 року за постачання теплової енергії і за абонентське обслуговування на загальну суму 2 313, 40 грн., оскільки відповідач не надавав ніяких доказів, що її квартира обігрівається від системи теплових мереж, також відсутня наявність договірних відносин між сторонами і жодним чином не підтверджується, тому відповідач не має права вимагати від неї сплати за постачання теплової енергії і за абонентське обслуговування обумовлене лише власним розсудом КПТМ «Криворіжтепломережа» у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища.

У зв`язку з чим позивач просить визнати нарахування КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою АДРЕСА_2 , безпідставними та зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснити перерахунок комунальних послуг опалення, за період від 04.02.2022 року по 04.01.2023 року за не отриману житлово-комунальну послугу постачання теплової енергії і за абонентське обслуговування, та повернути помилково сплачені нею кошти на їх рахунок; зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» за рішенням суду виключити нарахований борг за неотриману житлово-комунальну послугу постачання теплової енергії і за абонентське обслуговування за квартирою за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 26.06.2023 року було відкрито провадження у вказаній справі. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

13.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив представника КПТМ «Криворіжтепломережа» на позов та додатки до відзиву, а саме Інформація щодо розподілу тепла (Гкал) між квартирами будинку АДРЕСА_3 та місцями загального користування грудні 2021 року, січні - грудні 2022 року, в січні - квітні 2023 року; Інформація щодо складових сум нарахувань за послугу з постачання теплової енергії в листопаді - грудні 2021 року, січні - грудні 2022 року, в січні квітні 2023 року по квартирі АДРЕСА_1 .

19.07.2023 року відзив на позовну заяву був повернутий відповідачу, оскільки поданий не строк зазначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання від 26.06.2023 року.

03.08.2023 року від представника КПТМ «Криворіжтепломережа» надійшли письмові пояснення стосовно позовної заяви відповідно до яких відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Так, відповідач зазначає, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , в якому мешкає позивач. З 05.11.2021 року договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживачами-власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 року, що укладений в порядку ч.5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року. Цей договір має форму публічного договору приєднання та набуває чинності через 30 днів з моменту опублікування його на сайті підприємства (опубліковано 05.10.2021 року). Щодо правових підстав нарахування плати за теплову енергію відповідач зазначає, що для споживачів всіх категорій, приміщення яких розташовані у одному житловому будинку, надається комунальна послуга - послуга з постачання теплової енергії за Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ від 21.08.2019 року №830. Згідно Методики розподілу, в редакції від 28.12.2021 року, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Відповідно Розділу II Методики розподілу, обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення, розраховується за відповідною формулою. Крім оплати за обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі та витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (до 01.01.2022 року) й за опалення загальнобудинкових потреб (з 01.01.2022 року) справляється плата за абонентське обслуговування. Відповідно до ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ОСОБА_3 , як співвласник квартири повинна брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. На підставі вищевикладеного, позивач ОСОБА_3 , як власник квартири АДРЕСА_1 , яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язана нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (до 01.01.2022 року) й за опалення загальнобудинкових потреб та транзитних мереж (з 01.01.2022 року), а також з плати за абонентське обслуговування.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову просив відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до акту №233 від 20.10.2008 року за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що в даній квартирі розрив в системі центрального опалення, стояки ізольовані, система водопостачання демонтована, в приміщенні встановлене автономне опалення, знято нагрузку 0,0037 Гкал (а.с.9).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2018 року ОСОБА_3 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 (а.с.10-12).

Згідно акту КПТМ «Криворіжтепломережа» від 07.09.2020 року за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що виконано явний розрив в системі центрального опалення. Встановлено автономне опалення. Транзитні проводи в кількості 5 штук заізольовані матеріалом мерилон. Квартира розташована на восьмому поверсі (а.с.13).

З копій банківських квитанцій вбачається, що ОСОБА_3 в період з лютого 2022 року по січень 2023 року сплачено за послуги з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування 2 283, 45 грн (а.с.24-35).

Головою правління ОСББ «Проспект Гагаріна, 48А» повідомлено ОСОБА_3 , що опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку на забезпечення функціонування внутрішньої будинкової системи опалення за адресою АДРЕСА_3 відсутнє (а.с.81).

КПТМ «Криворіжтепломережа» надано Інформацію щодо складових cyм нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за листопад-грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року, січень-квітень 2023 року по квартирі АДРЕСА_1 (а.с.83-84).

Також, КПТМ «Криворіжтепломережа» надано Інформацію щодо розподілу тепла (Гкал) мiж квартирами будинку АДРЕСА_3 та місцями загального користування за грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року, січень-квітень 2023 року (а.с.85).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків ї правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт.

З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року.

В порядку ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, КПТМ «Криворіжтепломережа» підготовлено та опубліковано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 року, на сайті http://kpts.dp.ua/dogovorte.php, який відповідно є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечень щодо його умов.

Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

У частинах першій, третій, четвертій ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст. 10 цього Закону.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Положенням ст. ст. 7-8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) на момент виникнення спірних правовідносин, регулювались Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Позивачу, як співвласнику місць загального користування в багатоповерховому будинку, проведено нарахування за опалення місць загального користування та обсяг теплової енергії на функціонування системи опалення відповідно до показників вузла комерційного обліку.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що до спільного майна багатоквартирного будинку належать, зокрема, і приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.

Таким чином, оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування плати за послуги з централізованого опалення, в тому числі за опалення місць загального користування, відсутні.

Судом перевірено та встановлено, що відповідачу нарахування за надану комунальну послугу проводилось відповідно до тарифів на теплову енергію, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що підтверджується Інформацією щодо складових cyм нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за листопад-грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року, січень-квітень 2023 року по квартирі АДРЕСА_1 .

Доводи представника позивача про те, що розрахунки, надані до суду позивачем, не містять обґрунтованих даних щодо нарахування плати за централізоване опалення, судом не приймаються, оскільки, заперечуючи проти наданих відповідачем розрахунків, представник відповідача власного розрахунку нарахувань не надав, розрахунок відповідача не спростував та не скористався правом заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Посилання представника позивача про те, що у розрахунку КПТМ «Криворіжтепломережа» відсутні тарифи згідно яких здійснювалися нарахування, судом не приймаються, оскільки тарифи з надання теплової енергії для населення є загальнодоступними та містяться у відповідних рішеннях.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_3 не отримує послугу з централізованого опалення у місцях загального користування та не зобов`язана її оплачувати, не можуть бути підставою, для звільнення її від такої оплати, оскільки відповідне нарахування плати проводиться за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу, на основі з`ясованих обставин, на які посилається позивач та відповідач, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки позивач зобов`язана нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення й за опалення загальнобудинкових потреб, а також з плати за абонентське обслуговування.

З огляду на безпідставність позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 , до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів у визнанні незаконним нарахування за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2023 року.

Суддя В. В. Лященко