Справа № 727/3201/23
Провадження № 2/727/802/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Орлецькій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя посилаючись на те, що 28 вересня 1991 року вона, ОСОБА_3 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2020 року шлюб між ними розірваний.

Під час розгляду в суді справи про розірвання шлюбу сторонами питання щодо поділу майна подружжя не ставилось. У той же час, за 29 років шлюбу ними з колишнім чоловіком спільно набуто велику кількість майна.

Зокрема, окрім товарів домашнього вжитку та побуту, у шлюбі ними придбано квартиру.

Так, 26 січня 2000 року вона з ОСОБА_2 купили двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , житловою площею 27.30 кв.м., загальною площею 50,00 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

В подальшому ними здійснено реконструкцію квартири та трохи збільшено. Загальна вартість квартири АДРЕСА_1 становить 332 047 грн.

Після розлучення вони з відповідачем залишились проживати разом у спірній квартирі, оскільки іншого житла ні у нього, ні в неї немає. У вказаній квартирі зареєстровані вони та їхній син ОСОБА_4 .

Протягом майже трьох років, що минули після розлучення, вона намагалась знайти спільну мову з колишнім чоловіком та вирішити питання про поділ майна подружжя мирно, шляхом оформлення у нотаріуса відповідного договору. Однак, відповідач на її прохання не реагує, мирно вирішувати питання не погоджується.

Квартира за АДРЕСА_1 нею та відповідачем придбана під час перебування у шлюбі за спільні кошти.

Водночас зазначила, що її безперервний трудовий стаж розпочався ще в липні 1984 року, з 1987 року і по даний час вона працює в Чернівецькій дитячій поліклініці. З початку своєї трудової діяльності і до сьогодні вона має стабільний дохід. Перебуваючи у шлюбі, завжди брала фінансову участь в утриманні сім`ї, покращенні її побуту, у тому числі, у купівлі квартири.

Окрім того, третину коштів на купівлю квартири вона дала за рахунок продажу квартири її мами, яку успадкувала після її смерті.

Вважає справедливим та законним поділ спільно набутого майна - квартири АДРЕСА_1 між нею з відповідачем у рівних частках.

А тому просила суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1 . Визнати за кожним з них, право власності на 1/2 цієї квартири. Право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно припинити. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь сплачений судовий збір у сумі 3320 грн. 47 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти зменшення суми стягнення з відповідача на правничу допомогу до 7500 грн.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову, а також просив зменшити суму стягнення на правничу допомогу до 7500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.ст. 368, 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності - є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно п.п. 22, 23, 28, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до Сімейного кодексу України спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що сторони з 28 вересня 1991 року по 27 квітня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 10, 11-12).

26 січня 2000 р. відповідач на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 27,30 кв.м, загальною площею 50,00 кв.м (а.с. 13).

Позивачем та відповідачем в подальшому здійснено реконструкцію квартири та збільшено загальну площу до 52,60 кв.м. Загальна вартість квартири АДРЕСА_1 становить 332 047 грн. (а.с.14-19).

Позивач зареєстрована в спірній квартирі з 31.08.2001 р. і по теперішній час (а.с.9).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 квартири та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири за АДРЕСА_1 , житловою площею 27,30 кв.м., загальною площею 52,60 кв.м. Право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно припинити.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 3320 грн. 47 коп. понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та 7500 грн. за надання їй правничої допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 325, 328, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1 , житловою площею 27,30 кв.м., загальною | площею 52,60 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 квартири за АДРЕСА_1 , житловою площею 27,30 кв.м., загальною площею 52,60 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 квартири за АДРЕСА_1 , житловою площею 27,30 кв.м., загальною площею 52,60 кв.м.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 3320 грн. 47 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 7500 грн.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: