Справа № 456/5333/23
Провадження № 2-о/456/181/2023
РІШЕННЯ

іменем України

22 листопада 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С.

з участю секретаря Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просить встановити факт, що він самостійно утримує та виховує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування заяви ОСОБА_1 покликається на те, що 26.07.2023 Стрийський міськрайонний суд Львівської області виніс рішення, яким розірвав шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу його колишня дружина зажадала, щоб їхній спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав із заявником, так як вона мала намір виїхати на заробітки за межі України. Зважаючи на ці обставини та усунення його дружини від обов`язку виховання дитини, 26.07.2023р. заявник погодився на підписання нотаріального договору про визначення місця проживання дитини та одноособового здійснення батьківських прав. Згідно пп.1.2 п.1 Договору, мати дитини буде проживати окремо від ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання дитини визначається місцем проживання батька дитини ОСОБА_1 (пп. 1.3 Договору). Відповідно до пп.2.1 Договору, ОСОБА_1 самостійно виховую свого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та утримує його до досягнення ним повноліття. За таких підстав заявник фактично є одиноким батьком, в якого на утриманні є малолітня дитина, яка потребує догляду та піклування. Це надає заявнику підставу подання відповідної заяви до місцевого органу соцстраху з метою отримання відповідної соціальної допомоги на дитину.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_4 заяву підтримав, покликаючись на викладені у заяві обставини та просив заяву задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, суд вважає, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 17.08.2017 року у виконавчому комітеті Лисятицької сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис №9.

Від вказаного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 22.08.2018 виконавчим комітетом Лисятицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Згідно договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідченого 26.07.2023 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Марків І.О., місцем проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначили разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , проведеного на підставі заяви ОСОБА_1 , який самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним, а саме в житловому будинку проведено сучасний ремонт, наявне газове опалення, підлога з підігрівом, присутні всі комунікації та все необхідне для повноцінного розвитку та виховання дитини. Даним актом також встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 літом 2023 році виїхала за кордон.

Згідно з частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 2,7 - 9 ст.7 СК Українисімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Нормою статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до вимог статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст.ст.151,153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першоюстатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, не заперечення матері щодо місця проживання дитини з батьком, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дитини з батьком може їй зашкодити, а також те, що встановлення вказаного факту не породжує спір про право та судом встановлено, що заявник самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 , тому вважає, що заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно утримує та виховує свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 01.12.2023 року.

Головуючий суддя С. С. Сас