ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/1087/21 Номер провадження 22-ц/814/322/23Головуючий у 1-й інстанції Татіщевої Я.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», директора В.І. Остапенка на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про визнання договору позики недійсним

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 28.09.2016 близько 20-00 год невідомою особою шляхом блокування та в подальшому відновлення її номера мобільного телефону, оператора мобільного зв`язку «МТС Vodafon» ( НОМЕР_1 ), який був прив`язаний до її банківських карток, отриманих нею в ПАТ КБ «ПриватБанк», було викрадено грошові кошти в сумі 750,00 грн.

29.09.2016 внаслідок вищевказаної події злочину вона звернулася до Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області. За наслідками заяви було відкрите кримінальне провадження за № 0000381 та внесено до ЄРДР 29.09.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Упродовж 2021 року на її номер телефону неодноразово почали надходити дзвінки від невідомих осіб, які представлялися представниками відповідача з вимогою про повернення коштів, які начебто нею були отримані у 2016 році в кредит від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» згідно з договором позики.

Зазначає, що вона звернулася за правовою допомогою до адвоката Чумарного А.І., який 21.09.2021 на адвокатський запит отримав від представника відповідача на свою електронну адресу примірник договору позики № UA-7183 від 29.09.2016.

Вказує, що ознайомившись із отриманим (без підписів) договором позики, вона звернула увагу на те, що між нею, та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» був укладений договір позики №UA-7183 від 29.09.2016, згідно з яким, нею було отримано на умовах позики від вказаної установи гроші в сумі 500 грн з оплатою за користування кредитом у вигляді фіксованої процентів (процентна ставка) - 1,30% в день. Договір укладено на 29 календарних днів.

Вказувала, що будь-якого Договору із вказаною установою вона не підписувала (у т.ч. електронним цифровим підписом, якого у неї немає), жодних умов не погоджувала, не перебувала у будь-яких переддоговірних та договірних стосунках з відповідачем.

Вважає, що Договір підлягає визнанню недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про визнання договору позики недійсним - задоволено.

Визнано Договір позики № UA-7183 від 29.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 недійсним.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (, юридична адреса: 01010, м. Київ, Печерський район, Площа Арсенальна, буд. 1-Б) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» прохало рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказували на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що місцевий суд дійшов помилкових висновків про наявність підстав для визнання договору недійсним, зазначали, що кредитний договір укладений в електронній формі у відповідності з вимогами Закону України «Про електронну комерцію».

Вказували, що при розгляді спору місцевий су не врахував правові висновки Верховного Суду, висловлені у справах № 404/502/18, № 732/670/19, № 524/556/19.

Зазначали на наявність процесуальних порушень, а саме на те, що ухвалу суду про витребування доказів від 04.02.2022 вони не отримували та що фактично місцевий суд в порушення принципу змагальності переклав обов`язок доведення факту укладення договору саме на них, а не на позивача у справі.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

щодо можливості розгляду справи апеляційним судом за відсутності учасників справи, що у судове засідання не з`явились.

З матеріалів справи вбачається, що справа була призначена апеляційним судом на 24.11.2022 з повідомленням учасників справи.

Представник позивача, адвокат Чумарний А.І., подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи був відкладений апеляційним судом на 24.01.2023 та в подальшому розгляд справи був відкладений на 16.03.2023.

Сторони у судове засідання 16.03.2023, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились.

Участь сторони позивача була забезпечена апеляційним судом в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої було доручено Гребінківському районному суду Полтавської області, про що 1 362,00завчасно було повідомлено адвоката позивача, шляхом надіслання ухвали на електронну адресу останнього (доставка електронного документу до електронної скриньки підтверджується довідкою суду, долученою до матеріалів справи).

За повідомленням Гребінківського районного суду Полтавської області ані позивач, ані її адвокат, для прийняття участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні вказаного суду, не з`явилися.

16.03.2023 до апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Чумарного А.І. про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою.

Розглянувши дане клопотання, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи час перебування справи в провадженні апеляційного суду, можливість вирішення спору в даному судовому засіданні, апеляційний суд вважає, що хвороба адвоката не є підставою для відкладення розгляду справи.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що 29.09.2016 ОСОБА_1 звернулася до Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області щодо факту блокування та відновлення її номера телефону « НОМЕР_2 » та викрадення з її банківських карток грошових коштів в сумі 750 грн.

За наслідками її заяви було відкрите кримінальне провадження за № 0000381 та відомості внесено до ЄРДР 29.09.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Із витягу з ЄРДР вбачається, що 28.09.2016 близько 20-00 год невідомою особою шляхом блокування та в подальшому відновлення її номера мобільного телефону, оператора мобільного зв`язку «МТС Vodafon» ( НОМЕР_2 ), який був прив`язаний до банківських карток, отриманих нею в ПАТ КБ «ПриватБанк», було викрадено грошові кошти в сумі 750 грн. (а.с. 9).

З метою надання кваліфікованої правової допомоги вона звернулася з цього приводу до адвоката Чумарного А.І., і на адвокатський запит останнього (а.с.11-12) від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» отримано на електронну адресу примірник договору позики №UA-7183 від 29.09.2016 (а.с. 13-15).

Судом також установлено, що ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ІК №146 від 20.10.2015, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - «Нацкомфінпослуг») на підставі Розпорядження №2542 від 20.10.2015 (а.с. 31).

З метою підтвердження та/або спростування зазначених у позові фактів, та з метою повного та всебічного розгляду справи ухвалою суду від 04.02.2022 клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

Витребувано у ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (), юридична адреса: 01010, м. Київ, Печерський район, Площа Арсенальна, 1-Б, оригінали або належним чином завірені копії наступних документів:

- Договору позики №UA-7183 від 29.09.2016, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 , з підписами сторін; - Оферти (пропозиції укласти договір позики) в разі її наявності між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» з підписами сторін; - Акцепту (відповіді про прийняття пропозиції (Оферти) на укладення договору позики в разі його наявності між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» з підписами сторін; - письмової інформації про те, на який банківський рахунок (номер рахунку) і коли (дата, час) були перераховані на ім`я ОСОБА_2 , грошові кошти в розмірі 500 грн. 00 коп. згідно Договору позики №UA-7183 від 29.09.2016 року (а.с. 60-61).

Станом на день розгляду справи вищевказана ухвала суду не виконана.

Під час розгляду справи місцевим судом не було встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики UA - 7183 від 29.09.2016 шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, за яким ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 500,00 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, крім того, відповідачем на виконання ухвали суду не надано підтвердження про те, на який банківський рахунок (номер рахунку) і коли (дата, час) були перераховані грошові кошти в сумі 500 грн. на ім`я ОСОБА_1 згідно з Договором позики №UA-7183 від 29.09.2016.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.

Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.

Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Тобто, як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача. (правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 227/3760/19-ц, постанова від 26 жовтня 2022 року)

У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила:

«Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Як зазначено вище місцевий суд дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження факту укладення спірного договору позики.

Як вбачається зі змісту п. 2.2. долученої до матеріалів справи копії договору позики від 29 вересня 2016 року № UA-7183, позика надається позичальнику тільки за допомогою веб сайту позикодавця (mycredit.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що позикодавець перераховує суму позики банківським переказом на банківський рахунок позичальника невідкладно після того як позичальник підписав цей договір електронним цифровим підписом.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що договір - це домовленість двох або більше сторінок, спрямованих на встановлення, зміну або припинення електронних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, визначений таким чином, що за правовими підставами прирівнюється до договору, укладеного в листовій формі. Кожен примірник електронного документа із вкладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір утверджується укладеним з моменту утримання особою, яка зробила пропозицію укласти такий договір, відповідний про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особи, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що укладається в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, які вважаються прийнятими пропозиціями, укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція про укладення електронного договору (оферти) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особи, якою адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Підключення до умов електронного договору, що складаються в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору можна було ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторінка електронного правочину має підписані сторони, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий" підпис", за умов використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобу механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторінкою, в якій мають міститися зразки відповідей аналогів власноручних підписів.

Як встановлено місцевим судом, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що позивачка ОСОБА_1 вчинила дії (волевиявлення) на укладення спірного договору позики у відповідності з вимогами Закону України «Про електронну комерцію» із застосуванням одноразового ідентифікатора та відсутні докази на підтвердження факту виконання даного договору (перерахування відповідачем грошових коштів на банківський рахунок позивачки).

Ані в ході розгляду справи місцевим судом, ані під час апеляційного перегляду справи відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження самого факту укладення кредитного договору з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи та факту виконання цього договору позикодавцем.

Відповідач у справі не був позбавлений можливості подати такі докази разом із апеляційною скаргою.

Диспозитивно розпорядившись своїми правами, апелянтом ці докази до апеляційного суду надані не були.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд переклав тягар доведення факту укладення договору на відповідача у справі є безпідставними.

Ухвала місцевого суду від 04 лютого 2022 року про витребування від відповідача у справі копій документів як щодо укладення договору, так і щодо його виконання, навпаки спрямовано на виконання завдань цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Зазначена ухвала в жодному випадку не порушує принципу змагальності сторін.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. У цій справі суди встановили, що договір про надання фінансового кредиту, укладений між сторонами 13 травня 2019 року в електронній формі, містить електронний підпис позивачки та представника ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», тому має силу договору, підписаного сторонами, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію».

У даній справі, що переглядається, факт укладення договору з використанням електронного цифрового підпису не доведений відповідачем.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що місцевий суд, встановивши факт, що спірний кредитний договір є неукладеним, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання його недійсним.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з ч. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо перерозподілу судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є визнання договору позики недійсним. Оскільки позика не є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», а отже позивач не звільнена від сплати судового збору.(постанова Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 127/984/20).

За подачу апеляційної скарги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» сплачено судовий збір у сумі 1 362,00 грн (а.с 129). 1 362,00 грн

Оскільки за результатом апеляційного перегляду у задоволені позову відмовлено в повному обсязі, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім за подачу апеляційної скарги у сумі 1 362,00 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - задовольнити частково.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 травня 2022 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1 362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко