ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6576/23 Справа № 212/6671/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Дербін Дмитро Олександрович на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 травня 2023 року,

УСТАНОВИВ

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безпідставно набуту теплову енергію.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію у розмірі 41 248,42 грн. та відшкодувати судові витрати по справі у розмірі 2270 грн. судового збору.

В обґрунтування позову зазначив, що АТ "Криворізька теплоцентраль" є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення та з жовтня 2011 року є виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку буд. АДРЕСА_1 . Відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та на адресу приміщення позивачем направлено лист від 18 лютого 2021 року з вимогами підписати підготовлені позивачем два екземпляри Договору купівлі-продажу теплової енергії.

Відповідачем 27.02.2021 було отримано вказаний лист, але однак від відповідача зворотного зв`язку не було.

Система опалення нежитлового приміщення відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а отже відповідач фактично отримувала теплову енергію. Між сторонами фактично склались господарські відносини, що породили взаємні обов`язки. Відповідач продовжує ухилятися від укладення договору на постачання теплової енергії.

За період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року заборгованість відповідача склала 41 248,42 грн., яка повинна бути відшкодована позивачу в судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за безпідставно набуту теплову енергію у розмірі 25 716 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістнадцять) гривень 77 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 98 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не використовувала теплову енергію з наступних підстав: відсутність опалювальних пристроїв (радіаторів) і стояків, що підтверджено Актом від 26 квітня 2016 року, складеним представником Позивача; відсутність необхідності в одержані послуги з теплопостачання через передбачений проектом реконструкції приміщення пристрій для примусового нагнітання гарячого повітря на головному вході у приміщення («теплова завіса»; не укладення з вищевказаних причин договору купівлі-продажу теплової енергії. Вказує, що відповідач ОСОБА_1 не підпадає під дію визначення «Споживач», викладених у Законі України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією.

Представник відповідача зазначає, що зазначення в Акті від 26 квітня 2016 року вимоги про відновлення опалювальних пристроїв не може бути підтвердженням факту виникнення фактичних договірних відносин, фактичного надання послуг та підставою для нарахування плати за надання таких послуг.

Сторона відповідача вважає, що Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про початок опалювальних сезонів» та «Про закінчення опалювальних сезонів» мають розпорядчий характер, приймаються у відповідності до чинного законодавства, надають теплопостачальним організаціям повноваження і покладають обов`язок розпочати опалювальний сезон та його закінчити, а відтак зазначені документи не можуть розглядатися як докази належного виконання зобов`язань позивачем та тим більше встановлювати факт споживання послуг.

Представник відповідача просить звернути увагу на належні та допустимі докази зі сторони ОСОБА_1 , на які суд першої інстанції не звернув належної уваги, а саме: Акт №368 приймання виконання проектно-вишукувальних робіт (проектної документації) виданого Державним підприємством «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект»; Лист від 17.06.2009, виданий Державним підприємством «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект», відповідно до якого, після виконання будівельних робіт по реконструкції жилого приміщення АДРЕСА_3 під магазин повідомлено, що відхилень від проектних рішень немає; Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 10.10.2001 №974/2 про переведення жилих приміщень у нежилі, яким ОСОБА_1 дозволено перепланування та переобладнання приміщення №91 по АДРЕСА_1 ; Дозвіл на виконання будівельних робіт №151 від 11 червня 2002 року про надання ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 під магазин промислових товарів затверджено Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м.Кривий Ріг).

Представник відповідача наголошує на тому, що ОСОБА_1 з моменту проведення реконструкції та переобладнання по сьогоднішній день не користується центральним опаленням, фактично воно відсутнє.

Адвокат Дербін Д.О., вказує що суд першої інстанції не звернув уваги на Довідку від 31.05.2016, видану ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» та Акт від 18.05.2016 ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ», яким встановлено, що станом на 18 травня 2016 року майстром встановлено відсутність опалювальних приладів, а саме радіатори, стояки центрального трубопроводу проходять транзитом через квартиру, незаконних врізок, підключень у підвальному приміщенні не виявлено.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі безпідставними, такими, що не мають законного підґрунтя та не підлягають задоволенню та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №235362054 від 03.12.2020.

Відповідачем було спожито за період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року теплової енергії на загальну суму 41 248,42 грн., що підтверджується розрахунком суми основної заборгованості та детальним розрахунком обсягу спожитої теплової енергії.

18.02.2021 року позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» зверталися до ОСОБА_1 з проханням укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, як з власниками приміщення, однак відповідачі проігнорувала пропозицію.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» виходив з доведеності обставин порушення відповідачем ОСОБА_1 оплати за спожиту теплову енергію. При цьому, суд взяв до уваги заяву представника відповідача про застосування до виниклих правовідносин позовної давності та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 12 травня 2017 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 25 716,77 гривень, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року було внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК, щодо продовження строків за ст.257 ЦК на час дії карантинних обмежень, які діяли на території України на час ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_2 , викладеними в апеляційній скарзі, огляду на таке.

Згідно з пункту 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури №80 від 18.05.2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

У розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією №1198, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст.24 вказаного Закону, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

За змістом положень п.40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил.

Згідно з п.3 вказаних Правил, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі (орендодавцем) або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору або закону.

Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до них застосовуються норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», а також Правил надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила №630).

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила №630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил №630 визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. №4 (далі - Порядок), не передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води окремої квартири у багатоквартирному будинку, а відключення окремого багатоквартирного будинку за заявою власника (власників) будинку вирішується постійно діючою міжвідомчою комісією, створеною органом місцевою самоврядування або місцевим органом виконавчої влади відповідно до розділу 2 вищезазначеного Порядку.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, у відповідності з наведеними вище нормами Закону, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення нежитлового приміщення належного відповідачу від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання послуг з постачання тепла.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки відповідачем не надано доказів на отримання дозволу міжвідомчої комісії, технічних умов на влаштування автономного опалення, відповідно до яких мав би бути розроблений робочий проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, а діючим законодавством та нормативними актами не передбачено відключення окремої квартири (приміщення) у багатоквартирному будинку від централізованого опалення та постачання гарячої води, нарахування позивачем плати за надані відповідачу в належному їй нежитловому приміщенні послуги проводилося правомірно.

Правилами №630 визначено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Факт надання теплової енергії до нежитлового приміщення належного відповідачу ОСОБА_1 підтверджено рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок опалювального сезону, розрахунком теплового навантаження, актами передання теплової енергії.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Отже, з придбанням у власність нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у ОСОБА_1 , як його власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Належне відповідачу нежитлове приміщення знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання.

Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

У вказаному нежитловому приміщенні відповідачів розподільчий прилад обліку теплової енергії не встановлено, тому згідно з п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №630 нарахування здійснювалися за нормативами (нормами) споживання у відповідності до Керівного технічного матеріалу, з урахуванням показів комерційного (будинкового) засобу обліку теплової енергії.

Суд встановив, що договір між сторонами укладено не було, оскільки відповідач проігнорувала пропозицію позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» від 18.02.2021 щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, тому позивач під час вирахування щомісячного обсягу спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , застосовував тариф як для «інших споживачів».

Суд першої інстанції під час розгляду справи, дослідив та оцінив надані сторонами докази і дійшов вірного висновку, що відповідач від`єдналася від мереж централізованого опалення з порушенням законодавства, тобто самовільно, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі №529/613/17-ц (провадження № 61-1716 сво 17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)».

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №1706цс15 зазначено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі №554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено».

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-1192цс15 зазначено, що «підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Ізмаїлтеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання».

Установивши, що в справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не дотрималася встановленої законом процедури, здійснивши самовільне відключення від мережі централізованого опалення та не надавши акт міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення житлового будинку в цілому від централізованого опалення, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції,про доведеність позивачем заявлених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що докази надані відповідачем на підтвердження відключення від мереж централізованого опалення нежитлового приміщення належного відповідачу, а саме: Акт №368 приймання виконання проектно-вишукувальних робіт (проектної документації); Лист від 17.06.2009, виданий Державним підприємством «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект»; Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 10.10.2001 №974/2 про переведення жилих приміщень у нежилі; Дозвіл на виконання будівельних робіт №151 від 11 червня 2002 року, не є доказами законного відключення нежитлового приміщення відмереж централізованого опалення, а є доказами реконструкції жилого приміщення АДРЕСА_3 під магазин, тобто під нежитлове приміщення.

Суд першої інстанції в судовому засіданні оглядав робочий проект переобладнання квартири АДРЕСА_4 під магазин промислових товарів, тому колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача, що судом не було надано оцінки переліченим вище документам.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За нормами ч.1 ст.261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який наразі було продовжено до 30 квітня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Колегія суддів погоджується з визначеним судом періодом заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з 12 травня 2017 року по 14 квітня 2021 року та стягнутим розміром заборгованості - 25 716,77 гривень, оскільки судом була взята доуваги заява сторони відповідача про застосування позовної давності та застосовано Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX, яким були продовжені строки, зокрема статті 257 ЦК України на строк дії карантину, який на час ухвалення судового рішення не був знятий.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надані сторонами, надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», заявлених до ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги сторони відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки фактично стосуються переоцінки доказів, що згідно з вимог ст.89 ЦПК України є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Оскільки рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Дербін Дмитро Олександрович залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: