Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2023 Справа №607/5651/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПП «Тернопількомсервіс» про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг,

У С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПП «Тернопількомсервіс», в якому просять суд стягнути солідарно з відповідачів витрати з оплати житлово-комунальтних послугв розмірі 15 372, 43 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.1998 серія НОМЕР_1 .

07.04.2020 ОСОБА_2 на підставі договору дарування, подарував належні йому 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1

03.06.2022 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, припинено право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на 5/9 частини квартири АДРЕСА_2 .

В квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані 9 чоловік, зокрема відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідачі, володіючи 5/9 частин квартири АДРЕСА_1 та будучи зареєстрованими за вказаною адресою, мають обов`язок зі сплати коштів за житлово-комунальні послуги, які надаються за вищезазначеною адресою, проте не виконують його.

Оплата житлово-комунальних послуг здійснювалась лише ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (або його дружиною ОСОБА_6 ). Таким чином, ОСОБА_1 сплатив грошові кошти за надання житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3 у розмірі 27 670, 37, яку слід поділити на 9 часток квартири АДРЕСА_1 та помножити на 5 часток відповідачів у вказаній квартирі, що становить 15 372, 43 гривень. Таким чином, відповідачі нарівні з позивачами користувалися усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати, відповідно у них виникла заборгованість перед позивачами в загальній сумі 15 372, 43 гривень.

Ухвалою судді від 10.04.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їхній представник адвокат Сампара Н.М. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подала попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Щодо винесення заочного рішення заперечила, просила ухвалити рішення в загальному порядку.

Відповідачі будучи належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи в судове в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

Як вбачається із дубліката Свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 14.12.1998, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до договору дарування від 07.04.2020, ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ) безоплатно передає, а ОСОБА_1 (Обдарований) приймає в дар належні Дарувальнику на праві приватної власності 2/9 (дві дев`ятих) частки квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 у справі №607/29887/19 задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації та припинення права власності. Вирішено cтягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошову компенсацію, вартості 5/9 частини квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 605 390,00 грн. (шістсот п`ять тисяч триста дев`яносто гривень 00 копійок). Припинено право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на 5/9 частини квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається із довідки №11 виданої 05.01.2023 ПП «Тернопількомсервіс», виданої ОСОБА_1 про те, що він дійсно зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_3 і займає житлову площу 39,1 кв.м., з 3 кімнат(и) на 2 поверсі, 5-ти поверхового будинку. Тип власності приватизована. Власником особового рахунку цієї житлової площі є гр. ОСОБА_2 . Склад сім`ї: 9 чол.: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Квитанції, що містяться в матеріалах справи, підтверджують факт оплати послуг з газопостачання, електропостачання, транспортування газу, водопостачання та водовідведення, вивозу сміття, квартплати, щодо квартири АДРЕСА_1 , на загальну суму 14 068, 77 гривень. Платник у квитанціях вказаний ОСОБА_2 . Квитанції надані за період з 15.12.2021 по 15.12.2022.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли відносини з приводу утримання майна, які підлягають вирішенню на підставі Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ч.1 ст. 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормами статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до п. 5 та 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

До житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Так, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті, крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Позивачі фактично висувають вимогу про стягнення частини витрат на комунальні послуги: газопостачання, електроенергію, поводження з побутовими відходами, кварплати.

За вказаними нормами права вбачається, що власник та члени його сім`ї зобов`язані сплачувати житлово комунальні послуги у рівній частині.

У частині першій статті 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Застосований судом правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15.04.2021 у справі № 638/5001/17.

Отже, судом встановлено, що відповідачі були співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані були оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом із тим, оскільки відповідачі, які припинили своє право власності на належні їм частки квартири, є зареєстровані у квартирі протягом усього часу за який позивачі просять відшкодувати витрати, що відповідачами спростовано не було, то комунальні послуги були розраховані із врахуванням факту реєстрації відповідачів у квартирі (частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, на свій розсуд розпорядилися своїми правами та обов`язками щодо обрання способу захисту, предмету та вимог позову та визначення кола осіб-відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що власник житла, наймач, зареєстровані мешканці та інші особи, які фактично мешкають, чи мешкали в житлі - несуть спільну відповідальність по оплаті комунальних платежів на утримання житла, у зв`язку з чим, позовні вимоги власника до споживачів житлово-комунальних послуг, про відшкодування сплачених ним комунальних послуг є належним способом захисту.

Відповідно до вимог ст. 12, 13, 77-82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу приписів ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 4 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на звороту вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у вірній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про доведеність обставин зазначених у позові та беручи до уваги, що відповідачі зареєстровані у житлі споживача, дана обставина вказує на обов`язок відповідачів приймати участь в оплаті комунальних послуг.

Окремо слід зазначити, що пунктом 1 частини 1статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Поряд із цим обов`язок споживача виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.

Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц.

Однак, відповідачі жодним чином не спростували доводів позивачів, та не надали суду будь-яких заперечень з приводу заявлених позивачами вимог. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до розрахунків позивачів сума заборгованості відповідачів за спожиті комунально-житлові послуги які позивачі просить стягнути, становить 15 373,43 гривень.

Однак, беручи до уваги квитанції надані позивачами, які містяться в матеріалах справи, позивачем ОСОБА_2 були оплачені комунальні послуги за період з 15.12.2021 по 15.12.2022 на загальну суму 14 068,77 гривень (1986,4 грн. (Альтфатер) + 3614,27 грн. (ТернопільКомСервіс) + 2727,68 грн. (Тернопільелектропостач) + 703,68 грн. (Тернопільміськгаз) + 1241,57 грн. (Львів газ збут) + 2741,27 грн. (Тернопільводоканал) + 1053,90 грн. (Нафтогаз)).

Таким чином, позивачами належними доказами не доведено суду понесення ними витрат на оплату житлово-комунальних послуг у зазначеному ними розмірі 15 373, 43 грн.

Беручи до уваги той факт, що в силу вимог ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг несуть дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, Суд приходить до висновку, що сума фактично оплачених позивачем ОСОБА_2 комунальних послуг в розмірі 14 068, 77 грн., яка є документально підтвердженою (зокрема квитанціями, які містяться в матеріалах справи) підлягає стягненню в рівних частках, із дієздатних зареєстрованих осіб.

Таким чином, враховуючи, що за адресю АДРЕСА_3 , зареєстровано 9 осіб, однак один із них, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є неповнолітнім, суму фактично оплачених комунальних послуг потрібно поділити на вісім дієздатних осіб, які зареєстровані у житлі (14 068, 77 грн./8=1 758, 60 грн.). Тобто, з одного зареєстрованого мешканця, підлягає до стягнення 1 758, 60 грн.

Однак, щодо заявлених позовних вимог позивачем ОСОБА_1 , Суд звертає увагу на те, що згідно квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, наданих позивачами, вбачається що платником послуг завжди був ОСОБА_2 . Таким чином, Суд приходить до переконання, що у позивача ОСОБА_1 не виникає права зворотної вимоги до відповідачів про стягнення із них витрат з оплати житлово-комунальних послуг, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

З цих підстав, аналізуючи зібрані по справі докази з врахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з відповідачів, в рахунок компенсації витрат з оплати житлово-комунальних послуг - 1 758, 60 грн., з кожного із відповідачів, в той час як в задоволенні інших вимог слід відмовити.

Таким чином, Судом задоволено позов на загальну суму 5 275, 80 грн. (1 758,6х3), що становить 34,3 % від заявлених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати суд керується наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З метою отримання професійної юридичної допомоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали з адвокатським обєднанням «Захист права» в особі керуючого партнера Сампари Н.М. договіри про надання правової допомоги від 02 липня 2020 року та 30 грудня 2022 року, в яких передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (опис робіт адвоката в межах справи). В акті вказується обсяг наданої адвокатськимобєднанням правової допомоги і її вартість. Акт складається адвокатським обєднанням та надається клієнту особисто або надсилається поштою. Правову допомогу, що надається адвокатським обєднанням по цьому договору, клієнт оплачує в гривнях шляхом переказу коштів на рахунок Адвокатського обєднання. Клієнт зобовязанний протягом 30 дняв з дня отримання акту виконаних робіт (опису робіт адвоката в межах справи) оплатити гонорар в розмірі, визначеному в даному акті (п.п.4.2, 4.3 Договору).

Згідно Акту виконаних робіт від 26.06.2023, укладеним між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Захист права» в особі керуючого партнера Сампари Н.М., вартість послуги (здійсненні клієнтом витрати, необхідні для надання правової допомоги) становить 7000 гривень.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, беручи до уваги, що вартість послуг за надання правової допомоги, згідно Акту становить 7000 грн., суд приходить до переконання, що позивачі в рівній мірі понесли витрати за надану правову допомогу в розмірі по 3500 грн., кожен. Тому, враховуючи, що позов ОСОБА_2 задоволено частково, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, понесенні позивачем ОСОБА_1 витрати на правову допомогу останньому не відшкодовуються.

Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_2 , а саме на 34,3%, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути по 400, 20 грн. (3500/100%х34,3%=1200,5 грн/3) витрат на правову допомогу, з кожного.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 137, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 279, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 316, 317, 322, 360, 526, 544, 610 ЦК України, ст.ст. 67, 151, 156, 162 Житлового кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПП «Тернопількомсервіс» про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1758, 60 гривень витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 1758, 60 гривень витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 1758, 60 гривень витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у порновму обсязі.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 400, 20 гривень понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 400,20 гривень понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 400, 20 гривень понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_6 .

Третя особа: ПП «Тернопількомсервіс», адреса місця знаходження: проспектЗлуки, 3, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич