КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:758/5654/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5930/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Головчак М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київтранслогістик», Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київтранслогістик» - Симбірцева Євгена Вікторовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року,

встановив:

у квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Київтранслогістик» та ПрАТ СТ «Іллічівське» матеріальну шкоду в розмірі 82 379 грн. 37 коп., яка була заподіяна йому в результаті ДТП.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року позов було задоволено, стягнуто на користь позивача з ПрАТ СТ «Іллічівське» 50 000 грн. та судовий збір в сумі 500 грн., з ТОВ «Київтранслогістик» 32 379 грн. 37 коп. та судовий збір в сумі 323 грн. 79 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині вимог до ТОВ «Київтранслогістик», представник товариства - Симбірцев Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення у частині задоволених вимог до товариства та відмовити в задоволенні вимог в цій частині, посилаючись на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 22 квітня 2016 року о 15 годині 30 хвилин в місті Києві по вулиці Новокостянтинівська, буд. 2, сталась ДТП за участі транспортних засобів: легкового автомобіля марки «RENAULT SYMBOL», державний номерний знак НОМЕР_1 , легкового автомобіля марки «CHEVROLET LACCETI», державний НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та вантажного автомобіля марки «DAF FT 85400», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить на праві власності ТОВ «Київтранслогістик», яким керував водій товариства ОСОБА_2 .

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року було визнано водія ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. В результаті ДТП було ушкоджено належний йому автомобіль, вартість відновлювального ремонту становить 82 379 грн. 37 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника вантажного автомобіля «DAF FT 85400», державний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована за договором з ПрАТ СТ «Ілллічівське», він 15.12.2016 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, однак виплата здійснена не була. В зв`язку з цим позивач просив стягнути зі страховика та власника транспортного засобу заподіяну йому матеріальну шкоду.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року позов було задоволено, стягнуто на користь позивача з ПрАТ СТ «Ілльічівське» 50 000 грн. та судовий збір в сумі 500 грн., з ТОВ «Київтранслогістик» - 32 379 грн. 37 коп. та судовий збір в сумі 323 грн. 79 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог до ПрАТ СТ «Іллічівське» сторонами по справі не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги до ТОВ «Київтранслогістик», суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів на спростування розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди суду не надано, тому суд прийшов до висновку, що на ТОВ «Київтранслогістик» має бути покладено відповідальність за заподіяну шкоду в розмірі, який перевищує суму страхового відшкодування.

Вказаний висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 22, 1166, 1187, 1191, 1192, 1194, 1197 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, яким було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 22 квітня 2016 року о 15.30 в м. Києві по вул. Новокостянтинівська, 2, сталась ДТП. В постанові Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року було зроблено висновок, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacceti», державний номерний знак НОМЕР_2 , при перестроюванні не впевнився в безпечності та не надав перевагу у русі автомобілю марки «DAF FT 85400», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого допустив зіткнення з цим автомобілем, при цьому здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Renault Cymbol», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.3 ПДР України.

Водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAF FT 85400», д.н.з. НОМЕР_3 , при перестроюванні не впевнився в безпечності маневру та не надав дорогу автомобілю «Chevrolet Lacceti», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого допустив зіткнення з цим автомобілем, після чого автомобіль «Chevrolet Lacceti», виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Cymbol», внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.3 ПДР України.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоді, провадження по справі за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, провадження по справі за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8132768, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «Київтранслогістик», забезпеченим транспортним засобом є вантажний автомобіль марки «DAF FT 85400», державний номерний знак НОМЕР_3 , страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, суд першої інстанції визнав належним доказом по справі наданий позивачем Звіт № 5533 про визначення вартості матеріального збитку, здійсненого на замовлення власника транспортного засобу марки «Chevrolet Lacceti», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 , виготовлений 22.12.2016 суб`єктом оціночної діяльності - СПД ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту становить 127 103 грн. 08 коп., а з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 82 379 грн. 37 коп.

СПД «Горобець Ю.М.» має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1015/15 ФДМ України від 31 грудня 2015 року та здійснює діяльність за видом 66.21 - оцінювання ризиків та завданої шкоди.

Доводи, викладені представником ТОВ «Київтранслогістик» - Симбірцевим Є.В. в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують. Вказаний представник брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції. Заперечуючи проти визначеного у вказаному Звіті №5533 розміру заподіяної власнику транспортного засобу матеріальної шкоди клопотання щодо призначення по справі судової автотовароварознавчої експертизи не заявляв. Іншого доказу, який би дозволяв визначити вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу, не надавав.

Також представник апелянта не заявляв клопотання з приводу визначення ступеня вини кожного з водіїв, які були учасниками ДТП.

Жодного доказу щодо розміру пошкоджень, які були отримані вантажним автомобілем марки «DAF FT 85400», державний номерний знак НОМЕР_3 , матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Одним із засад (принципів) цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). За змістом частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (справа №129/1033/13) міститься висновок, згідно якого принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Вказуючи про те, що ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху обома водіями, апелянт не зазначив розмір матеріальної шкоди, яка була йому заподіяна в результаті даної ДТП, не звертався до суду із зустрічним позовом.

Відповідно до чч. 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Посилання представника апелянта на те, що Звіт про оцінку №5533 був складений в грудні 2016 року, через 8 місяців після ДТП, а отже автомобіль міг бути в цей період учасником інших ДТП, є безпідставним, оскільки доказів щодо цього ним не надано.

Також є безпідставним посилання представника апелянта на те, що у Звіті враховано інші пошкодження, які не мають відношення до вказаної ДТП, зокрема, корозія кузову та окремих вузлів, оскільки у звіті визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням величини фізичного зносу.

За таких обставин доводи, викладені представником апелянта в апеляційній скарзі, про те, що позивач не довів розмір матеріальної шкоди, яка була йому заподіяна в результаті ДТП, є необґрунтованими.

Відсутність доказів щодо отримання позивачем суми страхового відшкодування також не впливає на законність висновку суду першої інстанції, оскільки на користь позивача було стягнуто матеріальну шкоду, в розмірі, який перевищує ліміт відповідальності за договором страхування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київтранслогістик» - Симбірцева Євгена Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді