№ 207/5127/21
№ 2/207/355/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 128640 гривень 84 копійки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднаня до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 29.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач та АТ КБ «ПриватБанк» 13.03.2019 року підписала додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2. додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розміри та в строки вказані в п. 1.5.1. додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10.11.2021 року має заборгованість 128640 гривень 84 копійки, яка складається з наступного:

-3306,81 грн. заборгованість за кредитом;

-8639,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-0,00 грн. заборгованість за комісією;

-116694,84 грн. заборгованість за пенею.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя, з урахуванням раніше наданого відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Куценко В.А. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнав, надав суду відзив, в якому заперечуючи проти позову вказував, що дійсно в 2008 році ОСОБА_1 отримала грошову позику 2000 гривень на картковий рахунок, та отримала картку Приватбанку з терміном дії до 2011 року. дані грошові кошти були повернуті позивачу ще до 2011 року. Жодного кредитного договору вона більш не укладала, послугами Приватбанку, після повернення 2000 гривень, не користувалася.

Позивач безпідставно посилається на кредитний договір № SAMDN50OTC001323051 від 13.03.2019 року, який ніколи не укладався між позивачем та відповідачем.

В березні 2019 року, на особистий номер мобільного телефону відповідачки зателефонували представники АТ КБ «ПриватБанк» та запросили до філії Приватбанку, де, шляхом введення в оману, повідомили, що вона має заборгованість у розмірі 171860 грн. 53 коп. та запропонували списати її, якщо вона оплатить їм грошові кошти в сумі 31548 грн. частками по 5263, 86 грн.

Будучи людиною юридично необізнаною та особою похилого віку, відповідачка підписала додаткову угоду та виплатила вказану представниками банку суму в розмірі 33319,3 грн., не розуміючи, що вимоги представників позивача на березень 2019 року є безпідставними та незаконними, оскільки, позивачем не надано безспірних доказів, що між сторонами було належним чином укладено договір про надання банківських послуг. Відповідачка не підписувала «Тарифи» та «Умови та правила надання банківських послуг», а отже і не визнає їх частиною договору, про який вказує позивач. Таким чином, зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку.

Враховуючи вищенаведене, надана до суду у якості доказу додаткова угода, яку відповідачка підписала під впливом омани з боку працівників позивача, не може бути кредитним договором, оскільки не може існувати додаткової угоди до кредитного договору, якого не існує і який ніколи не укладався, відтак додаткова угода від 13.03.2019 року не може бути допустимим доказом по справі.

Щодо розміру позовних вимог зазначає, що відповідачка отримала від позивача грошові кошти у сумі 2000 грн. Незрозумілими для неї є вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3306, 81 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 8639 грн., та пені у розмірі 116694, 84 грн.

Відповідач є пенсіонеркою, особою похилого віку, єдиним джерелом доходу є мінімальна пенсія, та згідно вимог ст.. 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин.

У зв`язку з викладеним просить суд відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Додатковою угодою від 13.03.2019, відповідно до якої були внесені зміни до кредитного договору від 29.09.2008, та відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5 додаткової угоди.

Посилався на те, що підписавши додаткову угоду, сторони узгодили суму наявного боргу, а також внесли зміни до договору, що сторонами не заперечувалось.

Вказував, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань вбачається з розрахунку заборгованості та виписки.

З моменту підписання додаткової угоди пройшло більше двох років та відповідач до банку не звертався з запитами чи претензіями щодо відсутності одного з кредитних договорів, невідповідності суми боргу, щодо списання коштів з його рахунків та решти заперечень висловлених у відзиві на позовну заяву.

Предметом позову є розмір заборгованості за Додатковою угодою від 13.03.2019, банк надав суду докази щодо наявності заборгованості, відповідач, в свою чергу, не спростував докази надані банком щодо цього факту.

Тому просив про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 29.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок який у подальшому змінювався.

У анкеті-заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що дана заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

13 березня 2019 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN50OTC001323051 в якій сторони погодили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати укладення договору по дату підписання даної угоди становить 171860 грн. 53 коп. (арк. с. 7).

Відповідно до п.1.2 вказаної угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка виникла за період з дати надання відповідачу кредиту, а саме здійснюється прощення: відсотків на 586,29 грн., пені на 131160,45 грн., штрафу на 2957,53 грн.

Згідно з п.п.1.3, 1.4 строк повернення кредиту до 25 вересня 2019 року, відсоткова ставка по кредиту становить 0,01%.

У п.п.1.5.1, 1.5.2 сторони визначили, що клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості за договором в розмірі не менше 5573 грн. 44 коп. в строк не пізніше 13 березня 2019 року; подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 5263 грн. 87 коп. до 25 числа місяця упродовж 6 місяців.

Згідно з п.1.6 додаткової угоди ця угода відповідно до ст.212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 угоди вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п.1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п.1.4 угоди.

Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п.1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбаченої п.1.2, Умова про зміну процентної ставки, передбаченої п.1.4 угоди не застосовується.

Відповідно до п.1.7 угоди, в разі порушення клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2, понад 31 день безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3. угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п.1.7.1 угоди), є простроченною (п.1.7.2 угоди).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем також було підписано графік погашення боргу за реструктуризацією на термін 6 місяців, який є додатком до додаткової угоди (арк. с. 8).

Відповідно до графіку відповідач повинен був здійснювати щомісячний платіж у розмірі 5263,86 грн. з 25 квітня 2019 року по 25 вересня 2019 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором № SAMDN50OTC001323051 від 13 березня 2019 року у останньої перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 10 листопада 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 128640,84 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3306,81 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8639,19 грн., заборгованості за пенею 116694,84 грн. (арк. с. 5).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

При цьому, додаткова угода до кредитного договору № SAMDN50OTC001323051 від 13 березня 2019 року є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.

З відзиву на позовну заяву, який було подано представником відповідача до суду вбачається, що відповідач заперечує факт існування заборгованості та зазначав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що станом на на 10 листопада 2021 року у нього існувала заборгованість перед позивачем.

Суд відхиляє вказані заперечення представника відповідача, оскільки як вбачається з матеріалів справи із запропонованими умовами, які викладені в додатковій угоді до кредитного договору № SAMDN50OTC001323051 від 13 березня 2019 року відповідач ознайомився та погодився, про що розписався в додатковій угоді та графіку погашення боргу, який є додатком №1 до додаткової угоди, отже ОСОБА_1 , підписуючи додаткову угоду визнала наявність заборгованості перед банком.

Підписавши додаткову угоду, відповідачка в подальшому частково виконувала її умови, інших угод про зміну умов кредитування сторони не підписували, а тому саме такі умови є погодженими останніми.

Разом з цим в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 3306,81 грн., за відсотками 8639,19 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 3306,81 грн., за відсотками 8639,19 грн. в межах заявлених вимог доведені та підлягають задоволенню, оскільки Додаткова угода особисто підписана відповідачем.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 116694,84 грн. суд зазначає наступне.

Заявлений банком розмір пені у сумі 116694,84 грн. є значно більшим за розмір заборгованості (за тілом кредиту та відсотками), що є непомірним тягарем на споживача фінансових послуг й не може бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, таким чином суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу.

Нормами цивільного законодавства встановлено, що порушення однією із сторін договору зобов`язань перед іншою стороною має своїм наслідком передбачену законом або договором відповідальність порушника, в тому числі у вигляді неустойки (пеня, штраф). Однак, така відповідальність повинна ґрунтуватися на вищезгаданих засадах цивільного права і бути адекватною як тяжкості порушення, так і розумним межам захисту прав іншої сторони, право якої порушено.

Конституційний суд України, у пункті 3 Рішення №7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічний висновок міститься у постановах: Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №314/3057/16-ц.

Під розміром збитків за змістом ч.3 ст.551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі №6-473 цс16).

Позивачу внаслідок невиконання відповідачем умов договору заподіяні збитки на загальну суму 11946,00 грн. (3306,81 грн. тіло кредиту + 8639,19 грн. відсотки).

Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Суд приймає до уваги, що відповідно до Додатку №1 (Графік погашення) до додаткової угоди до договору № SAMDN50OTC001323051 від 13 березня 2019 року відповідачка повинна була сплатити на користь банку всього 31583грн.16 коп. (ар.с.8) Згідно з розрахунком заборгованості після укладення додаткової угоди до договору № SAMDN50OTC001323051 від 13 березня 2019 року позивачка перерахувала кошти позивачу в загальній сумі 29190,30грн.(ар.с.5)

Суд також приймає до уваги, що відповідачка є пенсіонеркою, особою похилого віку, єдиним джерелом доходу є мінімальна пенсія, яка становить 2093, 00 грн.

Беручи до уваги перелічені вище обставини, з урахуванням того, що борг по тілу кредиту становить 3306,81 грн., враховуючи майновий стан відповідачки та ступінь виконання відповідачем зобов`язання та положення ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, положення ч.3 ст.551 ЦК України, буде вірним зменшити розмір пені до розміру заборгованості по тілу кредиту - 3306,81 грн., що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна позиція була також висловлена Київськким апеляційним судом 06 жовтня 2021 року по справі №753/5246/21.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3306,81 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 8639,19 грн., заборгованість по пені у розмірі 3306,81 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д заборгованість за кредитним договором № SAMDN50OTC001323051 від 13.03.2019 року у розмірі 15252 грн. 81 коп., яка складається з наступного:

-3306,81 грн. заборгованість за кредитом;

-8639,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

-3306,81 грн. заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 269,15 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 12 травня 2023 року.

Суддя І.М. Юрченко