Провадження 2/201/852/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 листопада 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Ковтун К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що спадкодавець ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 24.03.2011р.

Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а позичальнику надано у користування кредитну картку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Його спадкоємцем є відповідач у справі, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовилася від неї.

Позивачем 15.02.2022р. до нотаріальної контори була направлена претензія кредитора, на підставі якої заведена спадкова справа.

01.06.2022р. до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, яка залишена без реагування.

Станом на дату смерті заборгованість спадкодавця як позичальника перед позивачем становить 7 474грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання, про причини неявки не сповістила, заяв, відзиву суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без її участі за наявними у справі доказами та за згоди позивача постановити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, укладено кредитний договір із ОСОБА_2 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого ліміту на кредитну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а. с.38). Відповідач зазначена як дружина (а.с.38зв).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.73).

Як вбачається з копій паспортів відповідача та ОСОБА_2 , то їх місце проживання є зареєстрованим за однією адресою (а.с.67-72.

За положеннями ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами, 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то до даних правовідносин застосовуються норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , вона заведена 22.02.2022р. за претензією кредитора, позивача у справі.

Із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України, якщо за життя спадкодавця спадкоємець знав про його борги, на такого спадкоємця за законом покладається обов`язок повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

За змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦК України), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2022р. за місцем відкриття спадщини Банком направлено претензію кредитора до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з вимогами повідомити про заведення спадкової справи до майна померлого; включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити відповідний запис в низі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком (а.с.76).

07.04.2022р. АТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачу у справі лист-претензію, в якому повідомив останнього про те, що зобов`язання позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.03.2011р. виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 7 474грн, яка підлягає сплаті спадкоємцем позичальника (а.с.78).

Отже, наявними у справі доказами підтверджується факт звернення кредитора із претензією до спадкоємців позичальника у строк визначений законом.

Як зазначалось вище, 24.03.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого ліміту на платіжну картку, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.

Згідно довідки (а.с.37), кредитний ліміт первинно був встановлений в сумі 500грн, надалі неодноразово змінювався (300грн, 800грн, 2 000грн, 3 100грн, 6 000грн), 28.12.2018р. збільшився до 8 000грн, а 27.10.2021р. зменшився до 0.

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_2 згоднен із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.40-63)..

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість останнього за кредитним договором становила 7 474грн (тіло кредиту).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

До правовідносин між сторонами не підлягають застосуванню правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 лютого 2010 року) до моменту смерті позичальника, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються спадкоємцем позичальника, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником (спадкоємцем позичальника), а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме такий правовий висновок викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17.

З матеріалів справи вбачається, що Банк на підставі анкети-заяви від 24.03.2011р. видав ОСОБА_2 кредитні кошти у виді встановленого ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по рахунку останньої.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.66) вбачається, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 09.02.2010 отримав наступні кредитні картки з наступними номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня грудня 2024р.

З виписки за період з 24.11.2011 по 11.11.2021 ОСОБА_2 користувався кредитною карткою (а.с.24-36).

З виписки також вбачається, що ОСОБА_2 здійснювалося погашення заборгованості за кредитом.

Однак кошти, внесені позичальником на погашення тіла кредиту, зараховано Банком шляхом списання не лише на погашення тіла кредиту.

Так, як вбачається з виписки, кошти в розмірі Банком зараховано на погашення комісії, штрафу, відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків за прострочений кредит.

Наведені фактичні обставини свідчать, що із внесених ОСОБА_2 коштів на погашення заборгованості за кредитом банком шляхом списання безпідставно здійснювалося погашення штрафів, відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків за прострочений кредит (17 708грн 56коп на відсотки за користування кредитом, 16грн 85коп відсотків на прострочений ліміт, 300грн штрафів, загалом 18 025грн 41коп).

З огляду на викладене, суд вважає, що списані з кредитного ліміту за життя ОСОБА_2 сума грошових коштів (18 025грн 41коп) безпідставно зарахована Банком на погашення комісії, штрафу, відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків за прострочений кредит значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, зазначену позивачем в позовній заяві - 7 474грн, та кредитний ліміт 8 000грн, звідки випливає відсутність правових підстав і для стягнення з відповідача В. заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 747грн.

Ураховуючи викладене, суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі..

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354, 453 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: АТ Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д.О. Покопцева