Справа № 509/184/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Степанової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/184/22 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2022 року представник позивача ПАТ «СК «Провідна», адвокат Капля А.С., звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Провідна» 70741, 90 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Позивач зазначає, що є всі підстави для задоволення позову, так як до нього у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок ДТП, відповідач визнана винною у скоєнні ДТП, а тому просили позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.02.2022 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання на 16.03.2022 року. Головуюча у справі ОСОБА_2 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.07.2022 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Павленко Р.А., про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 09 лютого 2023 року 3 31/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Овідіопольського районного суду Одеської області за власним бажанням» наказом від 10.02.2023 року № 01г-о/с ОСОБА_2 звільнену з посади судді Овідіопольського районного суду Одеської області відраховано зі штату суду 10.02.2023 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2023 року матеріали цивільної справи № 509/184/22 передані для розгляду судді Панасенко Є.М.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.02.2023 року головуючим суддею Панасенко Є.М. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач скористалась своїм правом та подала відзив на позовну заяву, а також клопотання про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач намагається незаконно, в обхід всіх процедур, через судове рішення отримати відшкодування шкоди за рахунок Відповідача, а не з страхової компанії, що відповідач застрахувала свою цивільну відповідальність, а тому збиток має бути відшкодовано саме страховою компанією, а не нею.

Позивач не скориставшись своїм правом подати до суду відповідь на відзив, проте надав письмові пояснення, в якості доповнення до правової позиції.

За відсутності відповіді на відзив, заперечення з боку відповідача не надходили.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представники позивача в судове засідання не з`явилися, при подачі позовної заяви просили суд про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, у задоволені позову просив відмовити, письмово виклали свої заперечення в дебатах.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини не явки суду не повідомили.

Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність сторін за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається в позові, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та Іноземним підприємством «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» було укладено Додаткову угоду № 5 до Договору добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів №06/0689458/9069/17, згідно якої позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу SKODA PRAKTIK, д.н.з. НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

08.01.2019 року приблизно о 10:10 годині, на 18 км автодороги Н-33 (Одеса-Білгород-Дністровськи-Монаші) ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки MAZDA 323, д.н.з. НОМЕР_3 , не врахувала дорожньої обстановки, не впоралась з керуванням та здійснила зіткнення з автомобілем SKODA PRAKTIK, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався на зустріч.

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу SKODA PRAKTIK, д.н.з. НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження , а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до рахунку СТО №29 від 05.02.2019 року, становив 128 000,00 гривень (Без ПДВ).

Виною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано відповідача, який керував транспортним засобом MAZDA 323, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується постановою Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/193/19 від 29.01.2019 року.

Відповідно до страхового акту № від 25.02.2019 року позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 128 000,00 гривень.

Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «СК «Провідна», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 128 000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №008070 від 26.02.2019 року.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, ману третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу MAZDA 323, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», згідно полісу № АМ/7286486 з лімітом відповідальності страховика за завдання шкоди ману 100 000 гривень, франшиза встановлена в розмірі 2 000,00 гривень.

15.03.2019 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою на виплату №/АК на суму сплаченого страхового відшкодування.

31.07.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля 0,70, в розмірі 57 258,10 гривень.

Оскільки, ПрАТ «СК «Провідна» було сплачено страхове відшкодування за ремонт пошкодженого SKODA PRAKTIK, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 128 000,00 гривень то різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 70 741,90 гривень.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 25, ) 70 741 (сімдесят тисяч сімсот сорок одна) грн. 90 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2 481 грн.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідник договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Позивач встановив розмір відшкодування вартістю відновлювального ремонту у сумі 128000 грн, у зв`язку з чим звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою на виплату на суму сплаченого страхового відшкодування.

Проте, ПрАТ СК «ПЗУ Україна», у свою чергу, здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля 0,70, у розмірі 57258,10 грн за мінусом суми франшизи, що не перевищує ліміт відповідальності, визначений у розмірі 100 000 грн.

В процесі досудового врегулювання, в порядку регресу/суброгації ПрАТ СК «Провідна» правильно звернулась із заявою про відшкодування шкоди до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яка має бути належним відповідачем у даній справі, що підтверджується пунктом 7 Позовної заяви та пунктом 15 додатків до неї.

Проте, в подальшому, без будь-яких звернень до ОСОБА_1 представник ПрАТ СК «Провідна» спрямувала до суду позовну заяву, в якій зазначено в якості відповідача саме ОСОБА_1 , а не ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яке здійснило виплату на користь позивача з урахуванням зносу автомобіля.

При цьому, в тексті позовної заяви сам позивач не погоджується з таким розрахунком, зазначаючи, що відповідно до п.7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років для інших легкових КТЗ.

Враховуючи те, що пошкоджений SKODA PRAKTIK, д.н.з. НОМЕР_1 випущений у 2013 році то на момент ДТП його строк експлуатації не перевищував 7 років, а тому ПрАТ СК «ПЗУ Україна» або невірно застосувало коефіцієнт зносу, або враховувало інші підстави його застосування.

Наряду з цим, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 10.10.2018 року у справі 521/16/14-ц (провадження №61-30525св18), щодо стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність ОСОБА_1 в своєму відзиві заявляла про передачу цього майна, зазначеного в рахунку на оплату № 29 від 05.02.2019 року, після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Згідно вказаного розрахунку, вартість замінених деталей складає 98202,72 грн та у разі не передання замінених деталей, їх вартість повинна бути відрахована від загальної суми позову.

У додатках до позовної заяви представник позивача вказує на наявність претензії №/АК від 15.03.2019 р. з доказами направлення на адресу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (п. 15), а згідно пункту 16 вказаних додатків міститься «Копія відповіді ПрАТ СК «ПЗУ Україна», щодо нарахування зносу», проте це відповідь не на претензію, а на адвокатський запит № 29-11/1 від 29.12.2022 року, що вказує на неповноту інформації щодо досудового врегулювання між ПрАТ СК «Провідна» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

У відповідь на адвокатський запит представника Шевченко К.А. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило, що взагалі не відповідали на претензію ПрАТ СК «Провідна», обмежившись своїм розрахунком з врахуванням зносу в розмірі 70%, а ПрАТ СК «Провідна» обмежилось частковим відшкодуванням, хоча не погоджується з врахуванням зносу в розмірі 70%.

Таким чином, ПрАТ СК «Провідна» отримавши часткове відшкодуванням з боку ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та звернулось до неналежного Відповідача ОСОБА_1 як до особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, винної у вчиненні ДТП, відповідальність якої застрахована належним чином.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки особа здійснює у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Отже, на підставі договору виникають права та обов`язки, які в частині зобов`язань мають бути виконані сторонами цього договору, якщо інше не встановлено самим договором або актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема, змагальність та диспозитивність.

Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог- це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Оскільки між Відповідачем та третьою особою було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс № АМ/7286486), тому фактично третя особа мала би бути залучена до справи як відповідач лише і виключно за заявою позивача. Таких заяв з боку позивача до суду не надходило.

При цьому, враховуючи те, що позивач самостійно зазначає в позові не погодження із розрахунком та коефіцієнтами фізичного зносу пошкодженого автомобіля, тому суд критично ставиться до загальної суми стягнення понад ліміту суми відповідальності за договором добровільного комплексного автострахування та за відсутності доведеності суми не може покласти навіть в частці відповідальність на Відповідача. Протилежного позивачем на протязі судового процесу не доведено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч.1-3ст.89 ЦПК України суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даному випадку суд оцінюючи надані сторонами докази яким обґрунтовується вимоги та заперечення та застосовуючи до вказаних доказів принципи переваги ясних та переконливих доказів, приходить до висновку про недоведеність стороною позивача заявлених вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17). Вказаною постановою (п.п. 51, 52) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду вважає, що стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак Велика Палата Верховного Суду (справа №147/66/17) послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Відповідачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку із участю в даному судовому процесі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Постановою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року по справі № 640/18402/19 визначено, що гонорар адвоката, встановлений сторонами у фіксованому розмірі, не потребує надання детального опису робіт.

З врахуванням поданих відповідачем документів, а саме: договір про надання правової допомоги № 13 від 10.06.2022 року, додаткової угоди до договору, рахунку фактури, квитанції про сплату витрат на правову допомогу, Акту наданого обсягу правової допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з позивача витрати на правову допомогу, понесену відповідачем в зв`язку із участю при розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст.141,258-260,263-265, 268,352,354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (Код , місцезнаходження: 03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко