Номер провадження: 22-ц/813/7312/23
Справа № 493/1515/22
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива»,

відповідачі ОСОБА_1 , ПП «Левчик»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Левчик»,

на рішення Балтського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року,

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» до ОСОБА_1 , ПП «Левчик» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПП «Левчик» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди, в обґрунтування якого зазначило, що 15.03.2007 року між ТОВ «Агрофірма хлібна нива» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081 строком на 15 років, яка розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 15 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_1

19.08.2022 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено договір оренди, предметом якого є зазначена земельна ділянка.

Позивач вважає вказаний договір недійсним, оскільки на момент його укладення земельна ділянка перебувала в оренді на підставі договору оренди від 15.03.2007 року, оскільки укладення орендодавцем договору оренди земельної ділянки з новим орендарем, в період дії іншого договору оренди тієї земельної ділянки, є підставою для визнання договору з новим орендарем недійсним.

Позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позовних вимог, просив суд визнати укладеною між ТОВ «Агрофірма хлібна нива» та ОСОБА_1 додаткову угоду № ТВВ/ЛС-1 від 19.12.2022 року до договору оренди землі б/н від 15.03.2007 року, щодо земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081, виклавши її зміст.

Визнати відсутнім право оренди ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081, вирішити питання розподілу судових витрат, встановити порядок виконання судового рішення зазначивши в резолютивній частині проте, що рішення суду є підставою для державної реєстрації припинення права оренди ПП «Левчик» земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Балтський районний суд Одеської області рішенням від 15 червня 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» до ОСОБА_1 , ПП «Левчик» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди задовольнив.

Суд першої інстанції, виходив з того, строк дії договору оренди землі б/н від 15.03.2007 року, укладеного між позивачем та первісним орендодавцем ОСОБА_2 , спадкоємцем якої за законом є відповідач ОСОБА_1 , закінчився, ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» скористалось правом на переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, визначеним ст. 33 Закону України «Про оренду землі», тому належним способом захисту прав позивача суд першої інстанції вважав спонукання відповідача ОСОБА_1 до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеною) щодо земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081. Станом на дату укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки б/н від 19.08.2022 року між відповідачами ОСОБА_1 та ПП «Левчик», земельна ділянка вже перебувала в оренді у позивача ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива», відповідач ОСОБА_1 не мала права повторно передавати земельну ділянку в оренду відповідачу ПП «Левчик», а тому у останнього відсутнє право оренди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «Левчик» просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «Левчик» не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що у випадку не надсилання орендодавцем протягом місяця після закінчення строку дії договору землі орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень і орендар продовжив користуватись земельною ділянкою та договір вважається продовженим на тих же самих умовах, без можливості внесення змін до договору оренди, однак суд першої інстанції визнав укладеною додаткову угоду до договору зі змінами умов договору.

Також судом першої інстанції встановлено, що договір укладено та зареєстровано лише на підставі копії такого договору без дослідження інших доказів. Також не надано оцінку поведінці ОСОБА_1 відповідно до якої остання додаткову угоду не підписала не дивлячись на те, що зі всім погодилась.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2023 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива», ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзивів не надходило.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» отримало 13.09.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримала 14.09.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття провадження скаржник отримав 22.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судове засідання учасники процесу не з`явились.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива», ОСОБА_1 та ПП «Левчик» повістки отримали 08.11.2023 року, 10.11.2023 року, та 11.11.2023 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору оренди землі б/н від 15.03.2007 року, укладеного між позивачем та первісним орендодавцем ОСОБА_2 , спадкоємцем якої за законом є відповідач ОСОБА_1 , закінчився, ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» скористалось правом на переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, визначеним ст. 33 Закону України «Про оренду землі», тому належним способом захисту прав позивача суд першої інстанції вважав спонукання відповідача ОСОБА_1 до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеною) щодо земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081. Станом на дату укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки б/н від 19.08.2022 року між відповідачами ОСОБА_1 та ПП «Левчик», земельна ділянка вже перебувала в оренді у позивача ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива», відповідач ОСОБА_1 не мала права повторно передавати земельну ділянку в оренду відповідачу ПП «Левчик», а тому у останнього відсутнє право оренди.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 124, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 126 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві

для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та

вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 15.03.2007 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно з статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» - статті 18 та 20 щодо обов`язковості державної реєстрації договорів оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2007 року між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала, а ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081, яка розташована на території Оленівської сільської ради, строком на 15 років.

20 грудня 2007 року вказаний договір оренди був зареєстрований у Балтському РВ ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2007 року № 95, вказаний запис міститься у тексті договору.

Оскільки договір оренди землі б/н від 15.03.2007 року, укладений між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_2 на 15 років, зареєстрований 20.12.2007 року, то строк дії цього договору обчислюється з моменту його державної реєстрації і з цього дня договір оренди землі набрав чинності, а ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» набуло прав орендаря на строк до 20.12.2022 року.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Положення відповідно до якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізацію юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов договору або розірвання договору, а право власності на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця переходить відповідно до чинного законодавства до спадкоємців, визначено п. 36 договору оренди землі б/н від 15.03.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем майна стала ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2013 року спадкоємцем зазначеного майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки розміром 2,78 гектарів, що розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та має кадастровий номер - :01:002:0081. Вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 000215, виданого Балтською районною державного адміністрацією Одеської області 21.08.2004 року на підставі її розпорядження за № 240/A -2004 від 09.06.2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації держав-них актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 206.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081, 14.12.2013 року зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14633340 від 14.12.2013 року.

Докази того, що договір оренди землі № б/н від 15.03.2007 року розірвано, або визнано недійсним в цілому чи в окремі частині матеріали справи не місять.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 312346384 від 13.10.2022 року державний реєстратор Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області Новак С.С. здійснив реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081 за ПП «Левчик» на підставі договору укладеного 19.08.2022 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» № б/н щодо земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081, строком на 15 років до 19.08.2037 з правом пролонгації.

Отже станом на час укладення договору між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» - 19.08.2022 року, земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0081 перебувала в оренді ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» на підставі чинного договору оренди землі № б/н від 15.03.2007 року.

Положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що діяла на час спірних правовідносин) визначено переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що діяла на час спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою і п`ятою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що діяла на час спірних правовідносин).

Положеннями ч. 8-9 ст. ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що діяла на час спірних правовідносин) визначено, що з дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

Колегія суддів зазначає, що згідно процедури, визначеної статтею 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору оренди землі, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» листом № П-ВЛ-ТИС/ЛС-1 від 08.11.2022 року повідомило відповідача ОСОБА_1 про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк та надало проект відповідної додаткової угоди від 19.12.2022 року до зазначеного листа.

Вказаний лист отримано ОСОБА_1 .

Отже, ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» звернулось до ОСОБА_1 у передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі» порядку з листом повідомленням про поновлення договору оренди землі на новий строк.

05.12.2022 року ОСОБА_1 надано відповідь, в якій вона зазначила, що орендар належно виконував свої обов`язки за договором оренди землі № б/н від 15.03.2007 року, укладеного між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 2,78 га, кадастровий номер :01:002:0081, строком на 15 років. Також зазначено, що ОСОБА_1 згодна з умовами наданої додаткової угоди від 19.12.2022 року до договору оренди землі б/н від 15.03.2007 року та бажає її укласти з ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива».

ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» скористалось правом на переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, визначеним ст. 33 Закону України «Про оренду землі», звернувшись до орендодавця у строк визначений вказаним законодавством, отже мало підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20) вказано, що: «статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку. Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18).

Отже, позивач дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надіславши завчасно повідомлення з наданням проекту додаткової угоди до закінчення строку дії договору (більш ніж за місяць), належним чином виконавши свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір його поновити. В свою чергу ОСОБА_1 заперечень щодо такого поновлення договору не висловила, крім того, у листі від 05.12.2023 року зазначила, що погоджується з умовами наданої додаткової угоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 зазначено, що: «визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням переважного права, не поновлює порушеного переважного права, тому що таке визнання само по собі не має наслідком обов`язок власника земельної ділянки (орендодавця) укласти договір оренди із суб`єктом переважного права (орендарем). За цих підстав, закономірною є неприйнятність та неефективність такого способу для захисту переважного права. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Визнання недійсним договору оренди, який порушує переважне право, не є ефективним способом захисту, адже задоволення цієї позовної вимоги не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому вимога не відповідає ефективному способу захисту. Сам по собі факт визнання недійсним договору оренди, укладеного з новим орендарем, не зумовлює автоматичного поновлення переважного права попереднього орендаря, яке підлягає захисту у спосіб, установлений законом, а саме шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди. За таких умов, якщо первинний орендар має право на укладення договору оренди (додаткової угоди до неї), то наявні два різні порушення прав первинного орендаря: з боку орендодавця (який відмовляється укладати додаткову угоду до договору оренди) та з боку наступного орендаря (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права). Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. На належність такого способу захисту, як визнання відсутнім права, вже вказувала Велика Палата Верховного Суду (постанова від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, пункти 6.12, 6.14). Судове рішення про визнання відсутнім права відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові».

У статті 27 Закону України «Про оренду землі», як у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи встановлено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Враховуючи викладене, оскільки одна і та ж сама земельна ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів, укладених із різними орендарями, колегія суддів вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисти свого порушеного права, а задоволення позову призведе до відновлення його порушених прав.

В апеляційній скарзі ПП «Левчик» посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінку діям ОСОБА_1 щодо не підписання додаткової угоди за умови зазначення в листі про згоду з нею. Вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що не підписання орендодавцем вказаної додаткової угоди не свідчить про порушення процедури, визначеної ст. 33 Закону України «Про оренду землі», та відсутність у зв`язку з її дотриманням переважного права у позивача на укладення договору оренди землі на новий строк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір оренди землі б/н від 15.03.2007 року між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_2 містить відомості про те, що він зареєстрований у Балтському РВ ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2007 року № 95, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не беруться апеляційним судом до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції визнав укладеною додаткову угоду до договору б/н від 15.03.2007 року зі змінами умов договору, колегія суддів відхиляє, оскільки ці доводи стосуються прав ОСОБА_1 , проте в матеріалах справи відсутні докази надання ПП «Левчик» процесуальних повноважень на захист її інтересів у суді і самостійно рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувала.

Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_1 з умовами наданої ТОВ Агрофірма Хлібна Нива» додаткової угоди від 19.12.2022 року до договору оренди землі б/н від 15.03.2007 року погодилась.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Балтського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року без змін, то судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Н.В. Стахова