Справа № 177/1624/22
Провадження № 2/177/149/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2023 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

за участі

секретаря судового засідання Авдєєвої В.В.

представників позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, яка діє в інтересах Лозуватської сільської ради до Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, який діє в інтересах Лозуватської сільської ради, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки укладений 13.02.2007 між Криворізькою РДА та ОСОБА_3 , та зобов`язати ОСОБА_3 , повернути Лозуватській сільській раді земельну ділянку, площею 5,4560 га, кадастровий номер :02:001:0881.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що з 2007 року в орендному користуванні громадянина ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка водного фонду за кадастровим номером :02:001:0881 зі ставком для рибогосподарських потреб.

Водночас вказана земельна ділянка, яка належить до земель водного фонду, використовується ОСОБА_3 без належного визначення розміру орендної плати, без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, без оплати за використання водного об`єкту, без здійснення рибогосподарської діяльності та як наслідок без виконання мети такої оренди у задоволенні певного суспільного інтересу у здійсненні рибогосподарських потреб.

Встановлено, на підставі розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації від 13.02.2007 року за № 147-р між Криворізькою районною державною адміністрацією (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_3 (Орендар) 13.02.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 23.05.2008 р. № 48).

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в оренду, тобто строкове, платне володіння і користування земельну ділянку водного фонду, загальною площею 5,4560 гектарів, в т.ч. 3,8326 га із земель загального користування, з них гідротехнічних споруд 0,3441 га, ставків 3,4885 га та 1,6234 га із земель запасу, з них пасовищ чистих 0,8044 га, боліт 0,8190 га, місцезнаходження якої: Криворізький район, територія Лозуватської сільської ради.

Відповідно до п. 2.1 даного Договору земельна ділянка надається в оренду Орендареві для рибогосподарських потреб.

Вказана земельна ділянка надається в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років починаючи з моменту підписання сторонами цього договору та відповідної реєстрації (п. 3.1).

Факт державної реєстрації посвідчено в Лозуватській сільській раді, про що у книзі вчинено запис від 15.03.2007 за № 580, а також вказаний договір зареєстрований 23.05.2008 року в Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 48.

В подальшому, 04.09.2013 між Криворізькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 13.02.2007 (державна реєстрація від 23.05.2008 р. № 48), якою внесено зміни, в т.ч. до пункту 4.2. Договору оренди від 13.02.2007 щодо розміру орендної плати, яку збільшену до 200,00 грн. за 1 га в рік.

Відповідно до умов Договору та додаткової угоди до нього видно, що грошова оцінка наданої в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 5,4560 га не проводилась.

Отже, оскільки нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а спірний договір оренди земельної ділянки у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Криворізька районна державна адміністрація не мала повноважень щодо передачі земельної ділянки площею 5,4560 га для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів в оренду ОСОБА_3 , оскільки обсяг необхідної цивільної дієздатності для вчинення даного правочину у неї був відсутній.

Крім того, голова Криворізької районної державної адміністрації передав землі водного фонду для їх використання не за цільовим призначенням відповідачу ОСОБА_3 , який не має права на зайняття рибогосподарською діяльністю.

Крім того, ОСОБА_3 ні на момент укладення спірного договору оренди землі від 13.02.2007 ні на теперішній час не є суб`єктом підприємницької діяльності та не здійснює рибогосподарську діяльність, що вбачається відповідно до листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 30.11.2022 за вих. № 30415/5/04-36-24-07-07, листа Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області за вих. № 1-3-9/1281-22 від 31.08.2022, акта обстеження земельної ділянки водного фонду від 18.08.2022, проведеного членами комісії Лозуватської сільської ради та листа Лозуватської сільської ради за вих. № 2399/0/2-22 від 09.12.2022, а також листа Держводагентства від 09.12.2022 за вих. № 5023/ДП-30/11-22.

Таким чином, голова Криворізької районної державної адміністрації передав землі водного фонду для їх використання не за цільовим призначенням відповідачу ОСОБА_3 , який не має права на зайняття рибогосподарською діяльністю, що є підставою для визнання договору оренди недійсним та повернення земельної ділянки.

Присутня в судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що в обов`язки ОСОБА_3 не входить визначення розміру орендної плати та проведення грошової оцінки земельної ділянки водного фонду.

Крім того, позивачем не надано доказів наявності заборгованості за договором оренди та використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації від 13.02.2007 року за № 147-р (а.с. 78), між Криворізькою районною державною адміністрацією (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_3 (Орендар) 13.02.2007 укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду за кадастровим номером :02:001:0881 зі ставком для рибогосподарських потреб (державна реєстрація від 23.05.2008 р. № 48) (а.с.50-51, 52).

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в оренду, тобто строкове, платне володіння і користування земельну ділянку водного фонду, загальною площею 5,4560 гектарів, в т.ч. 3,8326 га із земель загального користування, з них гідротехнічних споруд 0,3441 га, ставків 3,4885 га та 1,6234 га із земель запасу, з них пасовищ чистих 0,8044 га, боліт 0,8190 га, місцезнаходження якої: Криворізький район, територія Лозуватської сільської ради.

Відповідно до п. 2.1 даного Договору земельна ділянка надається в оренду Орендареві для рибогосподарських потреб.

Вказана земельна ділянка надається в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років починаючи з моменту підписання сторонами цього договору та відповідної реєстрації (п. 3.1).

Факт державної реєстрації посвідчено в Лозуватській сільській раді, про що у книзі вчинено запис від 15.03.2007 за № 580, а також вказаний договір зареєстрований 23.05.2008 року в Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 48.

В подальшому, 04.09.2013 між Криворізькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 13.02.2007 (державна реєстрація від 23.05.2008 р. № 48), якою внесено зміни, в т.ч. до пункту 4.2. Договору оренди від 13.02.2007 щодо розміру орендної плати, яку збільшену до 200,00 грн. за 1 га в рік (а.с.123, 124).

В своєму позові, як на підставу своїх вимог та заперечень позивач посилається на те, що, вказана земельна ділянка, яка належить до земель водного фонду, використовується ОСОБА_3 без належного визначення розміру орендної плати, без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, без оплати за використання водного об`єкту, без здійснення рибогосподарської діяльності та як наслідок без виконання мети такої оренди у задоволенні певного суспільного інтересу у здійсненні рибогосподарських потреб.

Так, згідно з ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Таким чином, на момент укладення спірного договору, розмір орендної плати визначався з урахуванням грошової оцінки землі.

Статтею 1 Закону України «Про плату за землю» визначено, що грошова оцінка - капіталізований рентний доход із земельної ділянки.

На даний час розмір орендної плати визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку земель», Податкового Кодексу України.

Так, для визначення розміру земельного податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ч. 1 п. 289. ст. 289 Податковий кодекс України), а центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки, на який індексується нормативна грошова оцінка станом на 1 січня поточного року за відповідною формулою (п. 289.1 ст. 289 Податковий кодекс України).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»), за ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка обов`язково проводиться, зокрема, у разі визначення орендної плати за землі державної та комунальної форми власності.

Таким чином, обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням.

Так, у Договорі оренди, розмір плати за користування земельною ділянкою визначено у твердій грошовій формі в сумі 70 грн. за 1 га на рік, тобто 382,00 грн. за 5,4560 га в рік (п. 4.2 Договору а.с. 50), яку збільшено відповідно до умов додаткової угоди від 04.09.2013 до нього (а.с.123) до 200 грн. за 1 га на рік, тобто 1091,2 грн. за 5,4560 га в рік.

Відповідно до умов Договору та додаткової угоди до нього видно, що грошова оцінка наданої в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 5,4560 га не проводилась.

Отже, оскільки нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а спірний договір оренди земельної ділянки у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Крім того, позивач в своєму позові посилався на те, що Криворізька районна державна адміністрація не мала обсягу необхідної цивільної дієздатності для вчинення даного правочину та не мала повноважень щодо передачі спірної земельної ділянки площею 5,4560 га для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів в оренду ОСОБА_3 .

Статтею 17 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин ) встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

З аналізу вищевказаних норм видно, що розпорядником спірної земельної ділянки на момент вчинення правочину була Дніпропетровська обласна державна адміністрація, а не Криворізька РДА, з якою ОСОБА_3 уклав договір оренди.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про тваринний світ» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що добування риби та водних безхребетних вважається рибальством, а не водним господарством.

Згідно Концепції розвитку водного господарства України, затвердженої Постановою Верховної Ради України від 14.01.2000 водне господарство це галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

На час виникнення спірних правовідносин діяли положення Закону України «Про загальнодержавну програму розвитку водного господарства», за змістом якого діяльність з ведення водного господарства здійснюється Держводагентсвом України і підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери його управління, відповідно до затверджених положень.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему України від 23.07.2010 №548 (чинної на момент укладення спірного Договору оренди), яка припинила свою дію з 11.08.2021, рибогосподарські потреби відповідають цільовому призначенню 10.07 та не є веденням водного господарства згідно призначень 10.01-10.05 Класифікації.

Крім того, відповідно до додатку 59 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, якими на теперішній час визначається цільове призначення земельних ділянок, аналогічно попередньому Класифікатору рибогосподарські потреби відповідають цільовому призначенню 10.07., водночас веденню водного господарства - 10.01-10.05 Класифікації.

З огляду на викладене, діяльність, пов`язана з наданням водних об`єктів для рибогосподарських потреб, не є веденням водного господарства.

Отже, Криворізька районна державна адміністрація на момент укладання договору оренди та додаткової угоди до нього перебрала на себе повноваження обласної державної адміністрації, тим самим ототожнивши два різних поняття «водне господарство» та «рибне господарство».

Таким чином, суд приходить до висновку, що Криворізька районна державна адміністрація не мала повноважень щодо передачі земельної ділянки площею 5,4560 га для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів в оренду ОСОБА_3 , оскільки обсяг необхідної цивільної дієздатності для вчинення даного правочину у неї був відсутній.

Крім того, позивач посилається на те, що голова Криворізької районної державної адміністрації передав землі водного фонду для їх використання не за цільовим призначенням відповідачу ОСОБА_3 , який не має права на зайняття рибогосподарською діяльністю.

Так, статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», який набув чинності 04.08.2011 надано визначення поняттю рибогосподарська діяльність, зокрема це - діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо.

Також у статті 1 Закону України «Про аквакультуру», який набрав чинності 01.07.2013, надано визначення поняттю аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Крім того, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 141 від 21.03.2012 р. затверджено форму звітності № 1А-риба (річна) «Виробництво продукції аквакультури за 20__ р.» та інструкції щодо її заповнення.

Відповідно до ч. 2 даного Наказу вказану форму звітності поширити на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які здійснюють виробництво посадкового матеріалу та товарної риби в умовах аквакультури.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства, Договір оренди земель водного фонду від 13.02.2007 мав бути укладений лише з особою, яка має право на зайняття рибогосподарською діяльністю, а саме з фізичною особою-підприємцем.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові від 15.10.2019, справа № 903/129/18, Велика Палата Верховного Суду врахувала, що Закон України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» не діяв на момент укладення договору оренди, але, відсутність визначення поняття рибогосподарської діяльності у тексті нормативного акта на вказаний момент не змінює суті такої діяльності, яка має господарський характер, а отже, може здійснюватися саме відповідними суб`єктами.

Про те, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 ні на момент укладення спірного договору оренди землі від 13.02.2007 ні на теперішній час не є суб`єктом підприємницької діяльності та не здійснює рибогосподарську діяльність, про що свідчать копія листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 30.11.2022 за вих. № 30415/5/04-36-24-07-07 (а.с. 150), копія листа Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області за вих. № 1-3-9/1281-22 від 31.08.2022 (а.с.65), копія акта обстеження земельної ділянки водного фонду від 18.08.2022, проведеного членами комісії Лозуватської сільської ради (а.с. 49, 47-48), копія листа Лозуватської сільської ради за вих. № 2399/0/2-22 від 09.12.2022 (а.с.46) та копія листа Держводагентства від 09.12.2022 за вих. № 5023/ДП-30/11-22 (а.с.154).

Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що Криворізькою районною державною адміністрацією передані землі водного фонду для їх використання не за цільовим призначенням відповідачу ОСОБА_3 , який не має права на зайняття рибогосподарською діяльністю, що є підставою для визнання договору оренди недійсним та повернення земельної ділянки.

Так, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» (Закон № 963-IX) сторони договорів оренди водних об`єктів, договорів оренди земельних ділянок під водними об`єктами, укладених до набрання чинності цим Законом, які не містять умов щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт, або щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, зобов`язані визначити такі умови протягом року з дня набрання чинності цим Законом.

Закон № 963-IX набрав чинності 02.03.2021. Тобто сторони договору оренди земельної ділянки водного фонду від 13.02.2007 повинні були визначити умови щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт, та щодо розміру орендної плати за водний об`єкт до 03.03.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 №572 затверджено Типовий договір оренди землі в комплексі з розташованими на ній водним об`єктом та відповідно до якої Постанова Кабінету Міністрів України від 29 травня 2013 р. №420 "Про затвердження Типового договору оренди водних об`єктів" втратила чинність, однак у разі укладення договорів оренди водних об`єктів відповідно до Типового договору оренди водних об`єктів, то такі договори діють до моменту закінчення строку їх дії.

Однак умови щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, розташований на земельній ділянці наданій ОСОБА_3 в орендне користування до цього часу не визначені.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом також зазначаються розмір орендної плати за водний об`єкт.

Відповідно до ст. 15 закону України «Про оренду землі» невід`ємною складовою договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом є паспорт водного об`єкта.

Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта (ст. 51 Водного Кодексу України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Порядок розроблення та форму паспорта, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013 № 99 (далі Порядок).

Відповідно до листа Лозуватської сільської ради за вих. № 1675/0/2-22 від 07.09.2022 (а.с. 83) умови щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, який розташований на земельній ділянці водного фонду, наданої в оренду ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 13.02.2007 не визначалися, орендна плата гр. ОСОБА_3 за водний об`єкт до бюджету Лозуватської сільської ради не сплачується.

Також відповідно до листа Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області за вих. №1602/03-22 від 21.12.2022 (а.с.56), орендна плата за водний об`єкт у 2013-2022 не здійснювалася, паспорт водного об`єкту, що розроблений у відповідності до Порядку розроблення паспорта водного об`єкта, до Офісу не надходив, звернень щодо розгляду додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки водного фонду від 13.02.2007, що розроблений у відповідності до Типового договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 № 572, до Офісу не надходило.

Таким чином, на даний час не визначено істотної умови договору оренди землі у комплексі з водним об`єктом плати за водний об`єкт, як наслідок, не виконується обов`язок щодо плати за водний об`єкт передбачений ст. 25 Закону України «Про оренду землі».

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальних характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав.

Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 ст. 16 ЦК України). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту.

Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові.

Згідно із нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтями 203, 228 ЦК України передбачено, що правочини не можуть суперечити цивільно-правовому законодавству, не повинні бути спрямовані на порушення інтересів і пошкодження майна держави, територіальної громади, незаконним заволодінням ним, а тому, при таких обставинах, договір визнається недійсним.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно п. 7.5. Договору оренди від 13.02.2007 (а.с.51) у разі невиконання умов договору однією із сторін, потерпіла сторона може вимагати від винної сторони дострокового розірвання цього договору з наступним відшкодуванням усіх понесених збитків та втраченої вигоди.

Водокористувачі, яким надано у користування рибогосподарські водні об`єкти (їх частини), зобов`язані здійснювати заходи, що забезпечують поліпшення екологічного стану водних об`єктів і умов відтворення рибних запасів, а також утримувати в належному санітарному стані прибережні захисні смуги в місцях вилову рибу (стаття 68 ВК України).

Відповідно до п. 2.1 оспорюваного Договору (а.с.50) спірна земельна ділянка передавалась в оренду ОСОБА_3 для рибогосподарських потреб.

Згідно з п. 6.4.4 Договору (а.с.50) орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку згідно з умовами цього договору та її цільового призначення, також забезпечувати екологічну безпеку користування земельною ділянкою шляхом додержання вимог земельного, природоохоронного законодавства, технологічних норм і стандартів, а також норм і правил щодо використання землі.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_3 не здійснюється рибогосподарська діяльність, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим як фізична особа підприємець (а.с. 166).

Також, відповідно до листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 30.11.2022 за вих. № 30415/5/04-36-24-07-07 ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ) як фізична особа-підприємець, а також платник орендної плати за землю та земельного податку на податковому обліку в ГУ ДПС не перебуває (а.с.150).

Згідно листа Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області за вих. № 1-3-9/1281-22 від 31.08.2022, що ОСОБА_3 звітність за формою №1-А (річна) за період з 2017-2022 роки до управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області не надавалася (а.с.65).

Як видно з акта обстеження земельної ділянки водного фонду від 18.08.2022, проведеного членами комісії Лозуватської сільської ради та листа Лозуватської сільської ради за вих. № 2399/0/2-22 від 09.12.2022, під час обстеження членами комісії Лозуватської сільської ради спірної земельної ділянки ознак здійснення рибогосподарської діяльності не встановлено (а.с.49).

Крім того, відповідно до листа Держводагентства від 09.12.2022 за вих. № 5023/ДП-30/11-22 ОСОБА_3 дозвіл на спеціальне водокористування на русловий ставок, розташований на території Лозуватської сільської ради Криворізького району за межами населених пунктів, не видавався (а.с.154).

Таким чином, при укладенні оспорюваного договору держава розраховувала не лише на отримання плати за використання об`єкта оренди, але і на дотримання ОСОБА_3 усіх умов договору, в тому числі щодо використання земельної ділянки саме для рибогосподарських потреб, з метою створення сприятливих умов для стабілізації та нарощування виробництва конкурентоспроможної рибної продукції з метою гарантування продовольчої безпеки країни та задоволення потреб населення в рибопродукції.

Таким чином судом встановлено недотримання ОСОБА_3 вимог п.п. 2.1, 6.4.4 договору оренди земельної ділянки щодо використання земельної ділянки для рибогосподарських потреб, що беззаперечно ставить під загрозу задоволення рибогосподарських потреб регіону, як мету оспорюваного договору, на яку держава розраховувала при його укладенні та нівелює виробництво конкурентоспроможної рибної продукції з метою гарантування продовольчої безпеки країни та задоволення потреб населення в рибопродукції.

Крім того, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» (Закон № 963-IX) сторони договорів оренди водних об`єктів, договорів оренди земельних ділянок під водними об`єктами, укладених до набрання чинності цим Законом, які не містять умов щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт, або щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, зобов`язані визначити такі умови протягом року з дня набрання чинності цим Законом.

Закон № 963-IX набрав чинності 02.03.2021. Тобто сторони договору оренди земельної ділянки водного фонду від 13.02.2007 повинні були визначити умови щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт, та щодо розміру орендної плати за водний об`єкт до 03.03.2022.

Однак умови щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, розташований на земельній ділянці наданій ОСОБА_3 в орендне користування до цього часу не визначені, як наслідок, не виконується обов`язок щодо плати за водний об`єкт передбачений ст. 25 Закону України «Про оренду землі», що вбачається відповідно до листа Лозуватської сільської ради за вих. № 1675/0/2-22 від 07.09.2022 та листа Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області за вих. №1602/03-22 від 21.12.2022.

Разом з тим, відповідно до Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.05.2013 № 236 затверджено Методику визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти».

Відповідно до вказаної Методики Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області виконано розмір плати за оренду водного об`єкту, яким користується ОСОБА_3 , але через відсутність паспорта водного об`єкта, лише як мінімальну та максимальну величину орендної плати за коефіцієнтами взятими з Методики за користування водним об`єктом за період з 2013 по 2022 роки.

Так, відповідно до максимального розрахунку, недоотримана сума орендної плати складає: за 2013 1467,80 грн., 2014 1467,80 грн., за 2015 1686,50 грн., за 2016 2248,67 грн., за 2017 2302,98 грн., за 2018 2388,11 грн., за 2019 2388,11 грн., за 2020 2388,11 грн., за 2021 2388,11 грн., за 2022 - 2388,11 грн.

Відповідно до мінімального розрахунку, недоотримана сума орендної плати складає: за 2013 622,91 грн., 2014 622,91 грн., за 2015 715,72 грн., за 2016 954,30 грн., за 2017 977,35 грн., за 2018 1013,48 грн., за 2019 1013,48 грн., за 2020 1013,48 грн., за 2021 1013,48 грн., за 2022 - 1013,48 грн.

Сумарно за період з 2013 по 2022 роки недоотримано орендної плати при максимальному розрахунку за водний об`єкт на загальну суму 21 114,29 грн., при мінімальному розрахунку - 8 960,59 грн.

Лозуватська сільська рада вживала заходи спрямовані на перегляд орендної плати шляхом направлення на адресу ОСОБА_3 листа за вих. № 2870 від 23.12.2021 (а.с.53), щодо необхідності перегляду розміру орендної плати за земельну ділянку водного фонду. Однак до теперішнього часу ОСОБА_3 не звертався до сільської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та не надавав копії договорів на виготовлення паспорту водного об`єкту та нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не вжив заходів необхідних для перегляду розміру орендної плати за земельну ділянку водного фонду, а також не вжив заходів необхідних для визначення умов щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, сільською радою на адресу ОСОБА_3 скеровано пропозицію щодо розірвання договору оренди за вих. №1669/0/2-22 від 06.09.2022 (а.с.84).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У п. 64 постанови від 21.07.2021 по справі №912/3323/20 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Таким чином, передбачене вказаними статтями право, зокрема, на розірвання договору у разі істотної зміни обставин, направлене на захист сторін такого договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних з подальшим виконанням договору в умовах виникнення обставин, що відповідають характеристикам, зазначеним в статті 652 ЦК України.

Таке право сторони можуть реалізувати у разі, коли вони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/9961/16.

Водночас, договір у разі істотної зміни обставин може бути розірваним не лише за згодою сторін, а і на підставі рішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. У такому разі суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони, має встановити факт зміни істотної обставини, за наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 911/537/19.

Наведені правові висновки узгоджуються з принципом "найменших негативних наслідків" для сторін договору та висновками Верховного Суду, викладеними у підпунктам 8.24, 8.25 постанови від 10.12.2019 у справі № 926/1557/18, що за змістом наведених законодавчих положень зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є винятковими заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

При цьому, можливість внесення змін у договір як більш гнучкий засіб урегулювання правовідносин сторін може бути застосований у разі, якщо, з огляду на конкретні обставини, розірвання договору суперечитиме суспільним інтересам та матиме наслідком завдання шкоди, що значно перевищуватиме необхідні для виконання договору затрати, отже є необґрунтованим з точки зору необхідності вчинення сторонами ряду заходів щодо забезпечення відновлення становища залежно від ступеню виконання зобов`язань за цим договором, та понесення у зв`язку з цим фінансових та інших витрат, тобто за принципом "найменших негативних наслідків" для сторін договору.

Таким чином, виходячи зі змісту статей 651, 652 ЦК України та принципу "найменших негативних наслідків" для сторін договору, можна дійти висновку, що розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, як засіб урегулювання спірних правовідносин сторін, може бути реалізований лише після того, як сторони (одна зі сторін) вчинили дії, спрямовані на приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, шляхом внесення у нього змін і не досягли відповідної згоди, тобто після застосування більш гнучкого та менш обтяжливого засобу врегулювання суперечності.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові від 25.02.2020 по справі № 922/2279/19.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

За ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Законний володілець земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права користування на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду, є і був обмежений законодавчо з огляду зокрема на приписи статті 59, підпункту «ґ» частини четвертої статті 83 ЗК України.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, яка діє в інтересах Лозуватської сільської ради до Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки водного фонду укладений 13.02.2007 між Криворізькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 , зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 23.05.2008 за № 48.

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути Лозуватській сільській раді земельну ділянку водного фонду, площею 5,4560 га, кадастровий номер :02:001:0881, місце розташування: Криворізький район, територія Лозуватської сільської ради.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури, , судовий збір в розмірі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: