ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/6877/22
Провадження № 22-ц/821/1309/23
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/10206/16-ц від 14.02.2017 року з ОСОБА_1 на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2016 року і до повноліття дитини. Рішення вступило в законну силу 27.02.2017 року.

Державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - Нагорнюком С.В. винесено постанову від 30.03.2017 та відкрито виконавче провадження № 53670523 з примусового виконання виконавчого листа №711/10206/16-ц, виданого 16.03.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси. Позивач зазначає, що утримання з його заробітної плати відповідно до виконавчого листа №711/10206/16-ц від 16.07.2017 року проводилися регулярно й в повному обсязі. Станом на сьогодні заборгованість по сплаті аліментів відсутня, навпаки, існує переплата аліментів у розмірі - 12 136 грн.

На момент прийняття Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення про стягнення з нього аліментів та відповідного примусового виконання даного рішення суду у виконавчому провадженні №53670523, зазначає ОСОБА_1 , неповнолітня дитина проживала разом із його матір`ю - відповідачкою по справі.

Однак, з вересня 2020 року відповідачка систематично, на тривалий час виїжджала та проживала за межами України, а син постійно проживав разом із ним та перебував на його утриманні. Всі вищезазначені обставини встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №707 2352/20.

Крім того, вказує позивач, 03 грудня 2022 року син за власним бажанням та у відповідності з вимогами чинного законодавства задекларував місце свого проживання і постійно проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

Станом на момент подання даного позову, вказує позивач, він самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток сина, оскільки дитина мешкає з ним, а відповідачка допомоги не надає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Таким чином, з грудня 2022 року, змінився його (позивача) сімейний стан, як особи, яка має обов`язок сплачувати аліменти згідно з діючим рішенням суду.

Позивач вказує, що оскільки син ОСОБА_3 перестав проживати з матір`ю, а проживає разом із ним, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів, присуджених згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/10206/16-ц від 14.02.2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Враховуючи те, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави для припинення сплати аліментів відсутні.

Враховуючи те, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, то стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , узгоджуєтся з положеннями статті 181 СК України, відповідно до якої аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 12 липня 2023 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2023 року та постановити нове, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність місця постійного проживання сина ОСОБА_3 разом з позивачем, адже, поза увагою суду залишився той факт, що відповідачка систематично виїжджала за кордон та проживала за межами України, а син проживав разом із позивачем.

Вказані обставини, на переконання скаржника, свідчать про зміну сімейного стану, як особи, що сплачує аліменти, так і особи, яка їх одержує, що є наслідком звільнення від сплати аліментів. Наведене свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення із нього аліментів за рішенням суду.

Також ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки доказам, які подано на підтвердження постійного місця проживання сина з батьком, зокрема таких як Акт опитування сусідів від 09 березня 2023 року, довідка ЗОШ 1-3 ступенів №4, витяг з реєстру територіальних громад від 03.12.2022 року.

Твердження відповідачки про постійне місце проживання сина з березня 2023 року з нею не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами.

Окрім наведеного, апелянт звертає увагу суду, що за заявою відповідачки від 22 червня 2023 року Черкаським відділом ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження №72099537 про стягнення аліментів та згідно розрахунку заборгованості з листопада 2022 року по червень 2023 року, розмір заборгованості становить 26 834 грн., на підтвердження чого надає відповідні докази та просить приєднати їх до матеріалів справи.

Відзив на апеляційну скаргу

26 липня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.02.2017 року (справа №711/10206/16-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Крім того, вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Нагорнюка С.В. від 30.03.2017 року відкрито виконавче провадження №53670523 на підставі виконавчого листа №711/10206/16-ц від 16.03.2017, виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси.

Постановою державного виконавця Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Тараненко І.М. від 01.11.2022 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі заяви стягувача від 08.08.2022 про повернення виконавчого документа без виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах №31631/5 від 14.11.2022 вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата станом на 09.11.2022 року становить 12 136 грн. 98 коп.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, виданого Леськівською територіальною громадою від 03.12.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (15 років), дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Верховний Суд у своїй Постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч.1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З аналізу положень ст. ст. 179-181 СК України слідує, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів.

Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки дитина не проживає з матір`ю, а проживає разом з ним.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак слід зауважити, що звільнення від сплати аліментів у такий спосіб передбачений лише для інших членів сім`ї та родичів, а отже не може бути застосований в даному випадку через невідповідний суб`єктний склад правовідносин.

Таким чином, за наявності рішення суду від 14.02.2017 року, яке не скасовано та яким з позивача на користь відповідача у даній справі присуджено кошти на утримання дитини (аліменти), в межах даної справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено визначені законодавцем підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин.

Колегія суддів зауважує, що наявність самого лише факту, що син з липня 2022 року по лютий 2023 року проживав разом із позивачем та знаходився на його утриманні, не може бути самостійною підставою для припинення стягнення аліментів. На переконання колегії суддів, дана обставина мала тимчасовий характер, а не постійний; зміна реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою місця проживання батька ОСОБА_1 не є безумовною підставою, яка б свідчила про фактичне проживання сина з батьком, оскільки за вірним висновком суду першої інстанції, особа може зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. (пункт 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад".

Також колегія суддів враховує, що доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 припинила піклуватися про сина або приймати участь у його вихованні та утриманні в період її тимчасового перебування за межами України, позивачем також не надано. Більше того, у матеріалах справи наявні докази перерахування коштів синові в сумі 11 000,00 грн. Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 не заперечує факту проживання сина з позивачем, в період, коли вона перебувала за межами України, однак саме в цей період остання відізвала з виконавчої служби виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача, що також свідчить про чесні та добрі наміри відповідачки з припинення стягнення аліментів з позивача за той період, коли відповідачка перебувала за межами України, а син проживав разом із батьком.

Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги ту обставину, що на даний час син сторін проживає разом з матір`ю, що підтверджується зібраними у справі доказами, а тому, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для припинення сплати аліментів.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо припинення стягнення аліментів не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.

Щодо посилань скаржника на те, що відповідач не повідомила цільове призначення коштів, які перед своїм від`їздом отримала за виконавчим провадженням про стягнення аліментів у розмірі 7000 грн та наявну переплату зі сплати аліментів у розмірі 12 136,00 грн. колегія суддів зазначає, що у випадку нецільового використання аліментів відповідачкою позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав у відповідності до ст. 186 СК України, згідно якої за заявою платника аліментів орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів їх платник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини даної справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Інші, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 28 вересня 2023 року/