Справа № 344/9648/23
Провадження № 22-ц/4808/1140/23
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузів А.М.,

з участю ОСОБА_1 і її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2023 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заяву обґрунтовувала тим, що починаючи з 1984 року вона з ОСОБА_3 проживали у цивільному шлюбі, у ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_4 . 31 січня 1988 року вона з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в органах РАГС (у), який 19 січня 1994 року було розірвано. При цьому, вони продовжували спільно проживати, вести спільне господарство, опікуватись один одним. Весь цей час, за виключенням короткого періоду, який тривав не більше шести місяців, вони продовжували спільно проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

Вони, разом з ОСОБА_5 братом та сестрою у 2007 році розпочали реконструкцію будинку ОСОБА_5 батьків за адресою АДРЕСА_2 .

Вказане будинковолодіння належить на праві спільної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З початку січня 2008 року, як тільки ремонтні роботи були завершені, вони переїхали проживати до будинку по АДРЕСА_2 , де зайняли приміщення другого поверху. Крім них, у вказаному будинковолодінні на той момент проживали матір ОСОБА_9 , його рідний брат - ОСОБА_10 і також його рідна сестра - ОСОБА_11 зі своїм чоловіком та сином.

У лютому 2022 року із початком війни її чоловік пішов добровольцем до лав Збройних Сил України, мав військове звання старшого солдата та був водієм у в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув внаслідок військових дій.

Діючи з метою реалізації права на спадкування, 30 червня 2022 року вона та їх син ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. До складу спадкового майна, крім рухомого майна, входить належна загиблому частка в домоволодінні за адресом АДРЕСА_2 . Як їм роз`яснено приватним нотаріусом при поданні заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги.

Вона з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу продовжували жити однією сім`єю і були членами цієї сім`ї, тому у відповідності до п. 1 ст. 1264 ЦК України вона належить до спадкоємців четвертої черги. Просила суд встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу (визнання членом сім`ї) протягом строку не менше п`яти років до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду.

Роз`яснено заявнику, що вона має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , може вплинути на права співвласників будинку за адресою АДРЕСА_2 та визначення обсягу майна, яке підлягає спадкуванню, після смерті ОСОБА_3 , а тому заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду.

Вказує, що оскаржувану ухвалу постановлено при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, в зв`язку з чим така підлягає скасуванню.

Зазначає, що вона починаючи з 1984 року проживала у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вони з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в органах РАГС(у) і після його розірвання 19 січня 1994 року вони продовжували спільно проживати, вести спільне господарство, опікуватись один одним. Весь цей час, за виключенням короткого періоду, який тривав не більше шести місяців, вони продовжували спільно проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

У 2007 році вони спільно з братом та сестрою її чоловіка розпочали реконструкцію будинку ОСОБА_5 батьків та це будинковолодіння належить на праві спільної власності матері її чоловіка, йому, його брату та сестрі. Після завершення ремонтних робіт вони переїхали проживати до цього будинку, де зайняли приміщення другого поверху.

Весь цей час спільного проживання, вони вели спільне домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки подружжя, за спільні кошти придбали речі домашнього вжитку, меблі, техніку та посуд.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи військовослужбовцем, загинув внаслідок воєнних дій. Всі витрати на поховання чоловіка було покладено на неї, їх сина, рідних брата та сестру, також, вони здійснили організацію поховання.

Після смерті її чоловіка, вона та їх син ОСОБА_4 , у встановлений законом строк, звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. До складу спадкового майна, крім рухомого майна, входить належна померлому частка в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, приватним нотаріусом їм роз`яснено, що при поданні заяви про прийняття спадщини, їх син ОСОБА_12 , є спадкоємцем першої черги. Оскільки, шлюбу між нею та ОСОБА_3 на момент його смерті зареєстровано не було, то у відповідності до п. 1 ст. 1264 ЦК України вона належить до спадкоємців четвертої черги, за умови доведення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Факт того, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 протягом строку не менше п`яти років до дня смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується доданими до матеріалів справи документами, відповідними фотографіями та численними поясненнями свідків.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заінтересована особа ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився і подав апеляційному суду заяву про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу визнав і просив ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. У заяві також вказав на відсутність між сторонами спору про право.

Враховуючи вищенаведене і необхідність дотримання судом строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою заінтересованої особи не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2, 7 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження;позовного провадження (загального або спрощеного);окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі № 568/310/21 (провадження № 61-16757св21).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про цивільне право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання, а одним з критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження судова практика визначає саму можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

При зверненні із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, заявниця обґрунтовувала необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу для прийняття спадщини після його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 19.01.1994 року розірвано, про що 19.01.1994 зроблено запис за №38 (а.с.8).

ОСОБА_3 , будучи війьсковслужбовцем, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 20.06.2022 та відповідною довідкою (а.с.36-37).

Як вбачається з спадкової справи, заведеної 30.06.2022, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06.07.2023 року встановлено, що 30.06.2022 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. заведена спадкова справа №69427616, номер у нотаріуса 6/2022 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 вказала та підтвердила в судовому засіданні у суді першої інстанції, що у 2007 році вона разом з ОСОБА_3 , його братом та сестрою провели реконструкцію будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , про що просить ОСОБА_1 , може вплинути на права співвласників будинку за адресою АДРЕСА_2 та визначення обсягу майна, яке підлягає спадкуванню після загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 . У випадку, встановленому ст. 1259 ЦК України, вона буде мати як право на спадкове майно, яке залишилось після його смерті, так і на одноразову грошову допомогу поряд з іншими особами, що унеможливлює встановити в окремому провадженні коло осіб, які мають такі ж права.

Сукупність вказаних обставин, зазначених заявницею в заяві про встановлення юридичного факту, свідчить про можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. За наявності спору про право встановлення юридичного факт повинно вирішуватися не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні, як і було роз`яснено судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із такої встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених обставин, враховуючи, що з матеріалів справи вбачається спір про право, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про достатність доказів, якими підтверджується факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу (визнання членом сім`ї) протягом строку не менше п`яти років до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , висновків суду про неможливість встановлення цього факту в порядку окремого провадження не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин