1Справа № 335/3131/23 2/335/1534/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря Анісімової А.І., розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої пенсії,

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, обґрунтовані тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2021.

ОСОБА_3 доводилася позивачу матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника (серія НОМЕР_2 ). Прізвище « ОСОБА_4 » змінила на прізвище « ОСОБА_5 » у зв`язку одруженням, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_3 ). 07.07.2021 приватним нотаріусом Гончаренко Н.Ю. була заведена спадкова справа № 67935539. Пенсійна справа ОСОБА_3 перебуває на обліку відповідача у справі.

У відповідь на адвокатський та нотаріальний запити відповідач повідомив, що сума недоотриманої пенсії за життя спадкодавця ОСОБА_3 складає 41188 грн. 79 коп., який обраховано за період з 19.07.2018 по 31.08.2020 (тобто лише за 25 місяців).

Враховуючи те, що сума недоотриманої пенсії за життя спадкодавця обрахована відповідачем за останні три роки до звернення, а насправді строк недоотримання пенсії є більшим, вбачається, що більшим є розмір недоотриманої пенсії.

Дійсно, спадкодавець за життя не отримувала пенсію з 01.03.2016. Тобто, не отримувала пенсію протягом 53 місяців.

У зв`язку з тим, що сума недоотриманої за життя ОСОБА_3 пенсії є спірною, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач обмежив розмір спадщини з урахуванням трирічного терміну, який передбачений ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із позицією відповідача позивач не погоджується, оскільки припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Посилання відповідача у відповідях на адвокатський та нотаріальний запити на положення ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим1 особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного позивачу спадкового майна.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, чим порушив конституційне право особи на отримання спадщини за законом. Зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, позивач вважає, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити на користь позивача недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої суми пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 06.08.2020 є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позивач просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 06.08.2020. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2023 року відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.05.2023 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір невиплаченої пенсії пенсіонерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01.06.2014 року по 06.08.2020 року. Витребувані докази надати в строк не пізніше 18 травня 2023 року.

15.05.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області позов не визнає у зв`язку із таким. ОСОБА_3 перебувала на обліку у відповідача з 2014 року та отримувала пенсію за віком. Нарахування та виплата пенсії відповідачем здійснювалася з 01.01.2014 по 29.02.2016. З огляду на те, що ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 06.08.2020 пенсія не нараховувалася і виплата пенсії не проводилось, а вона за її поновленням до відповідача не зверталася, оскільки припинення нарахування пенсії здійснено з 01.03.2016 року, тобто за життя ОСОБА_3 , але остання у встановленому законом порядку не оскаржила дії відповідача, не виявила інтересу щодо відновлення нарахування щомісячної грошової суми пенсійних виплат, а отже указані суми їй за життя не нараховувались і вони не можуть входити до складу спадщини. До складу спадкового майна входить лише призначена сума пенсії, а право на її призначення та виплату згідно із ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входить. Позивач як спадкоємець не має права на те, шо за життя спадкодавця не було йому нараховано, а тому позовні вимоги не мають бути задоволені. спір про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсійні виплати відноситься до публічно-правових спорів між суб`єктом владних повноважень Пенсійним Фондом та фізичною особою ОСОБА_1 , розгляд цього спору має здійснюватися за правилами адміністративного судочинства. У відповідача не було підстав для поновлення пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016, відтак і підстав для обчислення їй пенсії з 01.03.2016 теж нема, а безпідставні та не обґрунтовані розрахунки позивача не можуть бути взяті до уваги. Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії пенсія ОСОБА_3 була виплачена по лютий 2016 року включно. У зв`язку з вищевикладеним, пенсія ОСОБА_3 , починаючи з 01.03.2016 не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем Фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, ОСОБА_3 не проживала на території Запорізької області, Факт її внутрішнього переміщення не підтверджено, тому відповідач не мав права виплачувати їй пенсію з підстав визначених в Законі №1058 та в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» від 20.10.2014 №1706. Частиною 1 ст.46 Закону України N91058 передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Отже, розмір недоотриманої пенсії розраховується з дня звернення спадкоємця із заявою та виплачується не більше ніж за три роки. На запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Надії від 09.07.2021 №340/02-14 відповідачем супровідним листом від 26.07.2021 №0800-0502-8/50271 було надано довідку №162 від 23.07.2021, відповідно до якої зазначено, що залишок нарахованих але не виплачених коштів ОСОБА_3 за період з 19.07.2018 по 31.08.2020 становить 41 188.79 грн (за 3 роки до дня звернення). Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера буде здійснена після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

16.05.2023 року в межах визначеного судом строку відповідачем надано суду відзив та заяву на виконання ухвали суду від 03.05.2023 року щодо неможливості надати до суду інформацію щодо розміру пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 року по 18.07.2018 року .

Ухвалою суду від 08.06.2023 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено.

Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області: інформацію про розмір пенсії пенсіонерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була би їй нарахована у період з 01.03.2016 року по 18.07.2018 року; відомості, внесені до персональної облікової картки з системи персоніфікованого обліку та державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування пенсіонерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію матеріалів електронної пенсійної справи пенсіонерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витребувані докази надати в строк не пізніше 23 червня 2023 року.

21.06.2023 року від ГУПФУ в Запорізькій області надійшла заява про виконання ухвали суду та надано суду індивідуальні відомості, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування пенсіонерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію матеріалів електронної пенсійної справи пенсіонерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інформацію щодо неможливості надати до суду інформацію щодо розміру пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 року по 18.07.20218 року.

З огляду на неможливість отримання розміру пенсії спадкодавця ОСОБА_3 , до закінчення підготовчого провадження позивач 03.08.2023 року подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив суд зобов`язати ГУПФУ в Запорізькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_3 та стягнути з відповідача судовий збір. Також надано копію оновленої позовної заяви з доказами направлення її відповідачу.

08.08.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 про застосування заходів процесуального примусу. Прийнято заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 від 03.08.2023 року про зміну предмету позовних вимог. Повернуто ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 заяву про зменшення позовних вимог та зміну предмету позову подану до суду 23.06.2023 року. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач, відповідач не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача подала до суду заяву про проведення судового засідання у відсутність позивача та представника, позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність ,просить у позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

ВС у постанові від 23.02.2022 у справі № 428/10113/20 вказав таке: «Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину».

Також у вказаній постанові ВС від 23.02.2022 у справі № 428/10113/20 надав оцінку неправомірній відмові відповідача у справі обрахувати розмір пенсії спадкодавця за період, більший ніж 3 роки з дати звернення спадкоємців.

За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам,, сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь- яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2021.

ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника (серія НОМЕР_2 ). Прізвище « ОСОБА_4 » змінила на прізвище « ОСОБА_5 » у зв`язку одруженням, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_3 ).

ОСОБА_3 перебувала на обліку у відповідача ГУПФУ в Запорізькій області з 2014 року та отримувала пенсію за віком.

Нарахування та виплата пенсії відповідачем здійснювалася з 01.01.2014 по 29.02.2016.

ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 06.08.2020 пенсія не нараховувалася і виплата пенсії не проводилось, припинення нарахування пенсії здійснено з 01.03.2016 року.

ОСОБА_1 у встановлений законом строк подав заяву про вступ у спадщину після смерті ОСОБА_3 . 07.07.2021 приватним нотаріусом Гончаренко Н.Ю. була заведена спадкова справа № 67935539. Пенсійна справа ОСОБА_3 перебуває на обліку відповідача у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач дійсно є сином ОСОБА_3 а відтак, за правилами ст. 1261 ЦК України, належить до першої черги спадкоємців за законом.

Отже, позивач, як спадкоємець за законом, який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері, має право на отримання нарахованої, але не отриманої ОСОБА_3 за життя пенсії.

На запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Надії від 09.07.2021 №340/02-14 відповідачем супровідним листом від 26.07.2021 №0800-0502-8/50271 було надано довідку №162 від 23.07.2021, відповідно до якої зазначено, що залишок нарахованих але не виплачених коштів ОСОБА_3 за період з 19.07.2018 по 31.08.2020 становить 41 188.79 грн (за 3 роки до дня звернення).

Відповідач у довідці обмежив розмір спадщини з урахуванням трирічного терміну, який передбачений ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На частку недоотриманої пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016р. до 06.08.2020 р відповідачем відомості нотаріусу не надано, і у зв`язку з тим, що сума недоотриманої за життя ОСОБА_3 пенсії є спірною, а тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва і без чого той позбавлений можливості видати свідоцтво, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлою з огляду на вимоги ст. 46 Закону № 1058, спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва.

Таким чином, суд вважає, що право позивач на отримання недоотриманої пенсії після смерті матері відповідачем порушено і підлягає судовому захисту, у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак вказані вимоги підлягають задоволенню.

Посилання відповідача у відзиві, що померла за життя не виявила бажання поновити їй пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене.

Згідно відзиву відповідача вбачається, що у період з 01.03.2016 по 06.08.2020 нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 не проводилось. Рішення стосовно припинення виплати пенсії за цей період суду не надано.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_3 мала право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, слід зауважити, що рішення про припинення йому таких виплат не приймалось.

Отже, і спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19.

Згідно зі статтею 49 Закону України« "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера. Рішення стосовно припинення виплати пенсії на інших підставах суду не надано.

Крім того, відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-УИ "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним нормативно правовим актом та/або законом України не визначено такої підстави для припинення нарахування пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо перемішеної особи, не підтвердження місця Фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Верховний Суд у рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, вказав, що «припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії не ґрунтується на Законі. Встановлення судом незаконності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено».

Отже, не може бути припинена пенсія за інших підстав, ніж передбачено законами України, таким чином, відповідач порушив вимоги законодавства щодо соціального захисту в питанні припинення виплати пенсії.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що право позивача підлягає захисту в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

У постанові від 04.09.2019 року у справі № 750/7865/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивує позовну заяву порушенням приписів цивільного законодавства та права власності на успадковані кошти. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що ввійшли до складу спадщини. Вказані вимоги є майновими. Тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17.

Під час підготовчого провадження за клопотання позивача неодноразово витребувалися у відповідача дані щодо розміру пенсії пенсіонера ОСОБА_3 у спірний період, проте інформація про розмір такої пенсії надана суду не була, з підстав її ненарахування відповідачем.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, судом встановлено порушення прав позивача щодо отримання спадщини після померлої матері, і приходить до висновку, що його право підлягає захисту саме у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити на користь позивача недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої суми пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 06.08.2020 є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_3 за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 року по 06.08.2020 року.

З огляду на вказане позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача слід стягнути 1073,60 грн. судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,81,89,141,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої пенсії, задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцюОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_3 за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 року по 06.08.2020 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , суму судового збору 1073,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ідентифікаційний код 20490012, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б

Повний текст рішення складено 08.09.2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова