Постанова

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9708/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР"

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року

та на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року

у цивільній справі №759/13035/21 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про спростування недостовірної інформації, захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" (далі - ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР", Товариство) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію, інформацію поширену відповідачами; зобов`язати спростувати недостовірну інформацію у спосіб, яким її було порушено; зобов`язати відповідачів за власний рахунок видалити недостовірну інформацію та солідарно стягнути моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі в окремих сюжетах, що розміщені в мережі Інтернет поширили недостовірну інформацію, щодо БРСМ та її діяльності. Поширена інформація стосується Товариства, оскільки останнє орендує 209 АЗС, на яких використовує знак " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Зазначав, що поширена відповідачами інформація є негативною та недостовірною. Поширенням такої інформації ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕРС" завдано шкоди діловій репутації.

Відповідачі заперечили проти позову з тих підстав, що позивачем обрано неналежних відповідачів. Також посилалися на те, що позивачем не надано доказів поширення інформації саме відповідачами. А наведена інформація не містить фактів та є оціночними судженнями. Крім цього, додали, що відео, на яке посилається позивач, видалене з мережі Інтернет та не може бути досліджено.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року судом вирішено питання про судові витрати та стягнуто з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 28 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішенням та додатковим рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з тим, що суд не може самостійно ідентифікувати відповідачів з особами відображеними на веб-сайтах; відсутні докази, що відповідачів є авторами недостовірної інформації; в справу не залучені власники веб-сайтів, на яких поширювалася інформація; суду не надано сам об`єкт огляду статті, що розміщені в Інтернеті; інформація є оціночними судженнями не має фактичних даних та стверджувальної форми, спростовується матеріалами справи, зокрема Висновком експертизи цифрового відеозапису №793/11/2021 від 11.11.2021.

Вважав, що даним висновком експертизи повністю підтверджується ідентифікація відповідачів з особами, відображеними на веб-сайтах, на яких поширена недостовірна інформація, що є предметом даного спору. Суд у своєму рішенні не спростував обставини щодо ідентифікації відповідачів.

Вказував, що з відеосюжету вбачається, як ОСОБА_1 поширює інформацію в присутності іншої особи, тим самим підтверджується поширення інформації.

Суд не задовольнив подану позивачем заяву про огляд доказів.

Судом належним чином не досліджено, що поширена відповідачами інформація не є оціночними судженнями, що також підтверджується Висновком експертизи за результатами семантико-текстуального дослідження №805/11/2021 від 26.11.2021.

Судом не взято до уваги інші обставини, наведені у позовній заяві, які є підставою для задоволення позову.

Також, як на підставу скасування рішення суду в апеляційній скарзі посилався на обставини, які зазначив в позовній заяві та крім цього навів обставини того, що поширена відповідачами інформація про мережу АЗС "БРСМ НАФТА" стосується ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕРС", оскільки останнє орендує 209 АЗС по всій території України. Додав, що відповідачів у своїх статтях теж стверджують про те, що під мережею АЗС "БРСМ НАФТА" розуміється діяльність ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕРС".

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу в частині незгоди з додатковим рішенням суду позивач зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 28 500,00 грн є значно завищеним та необґрунтованим з підстав, наведених у клопотання про зменшення витрат, що подавалося до суду першої інстанції. Зауважив, що в даних категоріях справ розмір витрат на правничу допомогу в орієнтовний період розгляду справи за 2020 рік становить 6 750,00 грн та 6 000,00 грн.

За наведених обставин, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному. Також просив скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі подали пояснення, в яких зазначили, що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідачів - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в мережі Інтернет поширили недостовірну інформацію, що впливає на ділову репутацію ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕРС", а тому підлягає спростуванню. Цитування поширеної інформації позивачем здійснено російською мовою без перекладу на українську мову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними доказами факт поширення оспорюваної інформації відповідачами, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку, як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації (постанова Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №439/1469/15-ц).

Верховний Суд в постанові від 04.03.2020 у справі №742/628/17 зазначив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вбачається, що відповідачами у справі про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації позивач визначив двох фізичних осіб, які на його думку, поширили оспорювану недостовірну інформацію.

В позовній заяві позивач доводить, що недостовірну інформацію в мережі Інтернет, а саме на веб-сайтах zn.ua, biz.censor.net поширено обома відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також автором інформації з відео-сюжету на Youtube є відповідача ОСОБА_1 .

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач - ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕРС" звернувся до суду з позовом про спростування недостовірної інформації та вказує на те, що така інформація поширена відповідачами, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження поширення інформації саме відповідачами.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, у позовній заяві відсутні будь-які посилання на докази надання відповідачам доступу до веб-сайту, або створення облікового запису, що міг би використовуватися відповідачами для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки.

Отже, наявність лише самої інформації про відповідачів на веб-сайті, де розміщено інформацію і яку позивач просить визнати недостовірною, не може бути належним та допустимим доказом того, що відповідачі є авторами матеріалів, в якому, на думку позивача оприлюднена недостовірна інформація та те, що саме вони розмістили цю інформацію на веб-сайтах.

При цьому, як вірно встановлено судом в оскаржуваному рішенні, позивачем не подано до суду ні в паперовому, ні в електронному вигляді безпосередньо саме статей, в яких містяться фрагменти оскаржуваної інформації.

Також судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що не установлено та не зазначено в позовній заяві власника вказаного веб-сайту; позивач не звертався з клопотання до суду про витребування інформації про власника веб-сайту, незважаючи на те, що йому відомо, хто є власником веб-сайту; позивачем не залучено в якості співвідповідача власника веб-сайту, де було оприлюднено оскаржуваний фрагмент інформації.

Окрім цього, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення звернув увагу на те, що відповідачі не є публічними особами і суд не може самостійно їх ідентифікувати за зображеннями. А позивачем не надано доказів від власника веб-сайту, який міг би підтвердити інформацію про те, що ОСОБА_2 є дійсно зареєстрованим користувачем сайтів з наданими можливостями самостійно розміщувати будь-яку інформацію на веб-сайті zn.ua та на biz.censor.net.

З наведеного слідує, що не доведено обставин поширення саме відповідачами на веб-сайтах інформації, яка на думку позивача, є недостовірною та впливає на його ділову репутацію.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання недостовірною інформації, розміщеної на веб-сайтах, є недоведеними, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви і в частині визнання недостовірною інформації, яка на думку позивача, поширена відповідачами в мережі Інтернет на відеохостингу Youtube, враховуючи наступне.

Позивачем у позові вказується що 30.03.2021 на Youtube-каналі ENKORR викладено відеозапис за посиланням: https://www.youtube.com/watch?v=2A9T8L8H N4, в якому ОСОБА_1 поширив у вигляді інтерв`ю недостовірну інформацію.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, при зверненні до суду з позовом, ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" не надало жодних доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 поширив вказану інформацію та більше того, відеозапис за посиланням, яке надав позивач, взагалі відсутнє, що підтверджується даними з веб-сайту Youtube.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в ході розгляду справи подав відповідь на відзив, до якого долучив копію Висновку експертизи цифрового відеозапису оприлюдненого у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет №793/11/2021 від 11.11.2021 та копію Висновку експертизи за результатами семантико-текстуального дослідження №805/11/2021 від 26.11.2021.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги, надані позивачем вищевказані висновки експертиз, з огляду на таке.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2003 №447-р «Про адміністрування домену «UА» єдиним органом уповноваженим здійснювати адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет є ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет». Даним розпорядженням підтверджено компетентність ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет`у здійсненні функцій Центру компетенції адресного простору, що полягають у проведенні фіксації і дослідження змісту веб-сайтів у мережі Інтернет.

Поруч з цим, позивачем не долучено будь-якого документу від єдиного компетентного органу - ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет», яким було б здійснено фіксацію і дослідження змісту веб-сайтів у мережі Інтернет.

До того ж, позивач стверджує, що на даному відео в Youtube мова йде про ОСОБА_1 , в той час як підпис на фото зроблено « ОСОБА_6 ». Також скаржник стверджує, що нібито на відео можна побачити і ОСОБА_6 , і ОСОБА_1 . Водночас, з наданих позивачем доказів неможливо розпізнати чи дійсно на відео знаходяться самі відповідачі і якщо це вони, то хто з них - ОСОБА_6 , а хто - ОСОБА_1 .

Щодо посилання на зміст експертизи у відтвореному тексті з відео, що наведений у Додатку Б до висновку №793/11/2021 від 11.11.2021, слова, в яких міститься, нібито недостовірна інформація, визначені як такі, що належать «Ч1». Але у Висновку експертизи від 11.11.2021 не вказано, хто така особа «Ч1».

З наведеного слідує, що експерт не проводив ідентифікацію осіб, що були на відео, не встановлював чи належать ці слова саме їм.

Посилання скаржника на те, що відповідачі нібито не заперечували свою участь у спірному відео колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з поданих відповідачами до суду процесуальних документів вбачається протилежне, а саме, що відповідачі завжди наголошували на тому, що вони є неналежними відповідачами і сумніви суду щодо їх ідентифікації також не спростовані. А вирваний позивачем з контексту фрагмент відзиву "наявність лише самої інформації про відповідачів", яке на переконання скаржника нібито підтверджує визнання відповідачами своєї участі у відео, є лише припущенням позивача, адже як вбачається зі змісту відзиву мова йшла про те, що невідомою особою було вказано про відповідачів.

З урахуванням всього викладеного, колегія суддів також бере до уваги, що позивач не надав будь-яких інших доказів, окрім інформації із сайту, яка розміщена невстановленою особою. Позивачем не було проведено експертизу для ототожнення ОСОБА_6 з особою на відео, як і не надано будь-яких доказів від власника сайту, що могло б підтвердити, що особи користувачів сайту дійсно встановлюються за відповідними документами, які посвідчують особу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення відповідачів, що особа на відео - це не обов`язково ОСОБА_6 чи ОСОБА_1 , оскільки будь-хто міг зареєструвати користувача з таким іменем.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не наведено обставин та відповідно не надано доказів на їх обґрунтування, які б підтверджували ідентифікацію відповідачів на оспорюваному відеосюжеті в Youtube. А відтак доводи позивача, що саме відповідачі поширили оспорювану інформацію на в Youtube, зводяться до його власних переконань та фактично ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відмову в задоволенні позову з цих підстав.

До того ж, суд першої інстанції правильно вказав на те, що оспорювана інформація не порушує права позивача.

Дійсно, як зі змісту позовної заяви, так і зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач стверджує про те, що інформація стосується ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР", оскільки Товариство використовує торговий знак "БРСМ-НАФТА" та орендує 209 АЗС. Поруч з цим, позивачем не надано жодного доказу, що оспорювана інформація стосується саме АЗС під торговим знаком " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які орендуються ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР". Також слід враховувати, що позивачем долучено лише докази оренди чотирьох АЗС, а не 209 АЗС, та в жодному з наведених позивачем фрагментів інформації не згадується про ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" чи використання ним торгового знаку "БРСМ-НАФТА".

Крім того, за даними ЄДРПОУ в Україні зареєстровано понад 10 компаній з найменуванням, що містить абревіатуру - БРСМ або у засновниках яких є БРСМ. Позивачем же не надано доказів, які б свідчили про те, що в цитованих висловлювань мова йде саме про позивача, а не про інші компанії.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної правової оцінки доводам позивача та доказам на підтвердження позовних вимог.

Беручи до уваги, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами обставини поширення оспорюваної інформації відповідачами, колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім цього, слід враховувати і той факт, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги в цій частині без задоволення.

Щодо ухвалення судом додаткового рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 квітня 2021 року між Адвокатським об'єднанням «Кравець і Партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги №76.

13 липня 2021року між Адвокатським об'єднанням «Кравець і Партнери» та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги №132.

Відповідно до квитанцій долучених до матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено за надання правничої допомоги у дані справі 28 500,00 грн.

Судом також встановлено що понесені відповідачами витрати на правничу допомогу в даній справі відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини та застосувавши положення ст. 137, 141 ЦПК України дійшов правильного висновку про стягнення з ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" на користь відповідачів понесених останніми витрат на правничу допомогу в розмірі 28 500,00 грн. У такому разі також відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська