КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення без руху

09 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гуля В.В., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із указаним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 03 жовтня 2023 року подала апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Отже, апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Безпосередньо в апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем копії оскаржуваного рішення. Вказує, що про рішення суду позивач дізналась лише з офіційного сайту Київського апеляційного суду, при цьому копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 було отримано 29 вересня 2023 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач приймала активну участь у розгляді справи, була присутньою в судових засіданнях, про призначений розгляд справи на 11 квітня 2023 року повідомлена належним чином, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься відповідна розписка. Також ОСОБА_1 була присутньою при проголошенні оскаржуваного заочного рішення, а отже була обізнана як про існування, так і про зміст вказаного судового рішення.

Окрім того, відповідачем у травні 2023 року було подано заяву про перегляд заочного рішення. При призначення судового розгляд за вказаною заявою ОСОБА_1 судом повідомлено на її електронну адресу, наявні у матеріалах справи 05 червня 2023 року.

12 червня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи.

При цьому, в ЄДРСР заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року оприлюднено ще 19 квітня 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // SeriesA N 253- В).

Також згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, скаржник, будучи обізнаним про розгляд справи, в якій має статус позивача, зобов`язаний з розумним інтервалом часу цікавитись відомим йому судовим провадженням.

Проте, позивач, будучи присутньою при проголошенні оскаржуваного рішення та достеменно знаючи про його зміст, будучи повідомленою про його перегляд, звернулася з апеляційною скаргою майже через 6 місяців після ухвалення рішення.

Таким чином, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, а також на те, що апелянт є позивачем у справі та зобов`язаний цікавитись станом відомого йому судового провадження, а рішення суду оприлюднено в ЄДРСР 19 квітня 2023 року, наведені представником позивача причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд визнає неповажними, оскільки сторона позивача, будучи обізнаною про прийняте рішення ще 11 квітня 2023 року, з апеляційною скаргою звернулася лише 03 жовтня 2023 року, тобто майже через 5 місяців після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Згідно частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, апелянту на виконання вищевказаних положень закону необхідно вказати поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та надати суду відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, адже безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року - залишити без руху.

Надати апелянту строк до 09 листопада 2023 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та надання суду відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтею 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.В. Гуль