Справа № 561/429/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді Світличного Р.В.,

за участю секретаря Савич Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Зарічне за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошової суми на частку усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позву покликається на те, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24 березня 2021 року на її користь на утримання неповнолітнього сина присуджено аліменти в розмірі 1000,00 грн щомісячно. На даний час матеріальне становище відповідача у порівнянні з 2021 роком суттєво покращилося, і на даний час розмір його доходу складає майже 17 тисяч гривень. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в достатній мірі, хоча зобов`язаний це робити. Враховуючи наявність права вибору способу стягнення аліментів, збільшення доходу та покращення матеріального становища відповідача в даний час, вважає, що слід збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження з 1000,00 грн на частку доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що на її думку буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення дитини.

Відповідач у своєму відзиві від 04 травня 2023 року пред`явлений позов не визнає, оскільки позивачкою не надано суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, доказів виконання рішення суду про нарахування та виплату відповідачу доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат позивачкою не надано, він постійно сплачує аліменти на утримання своєї дитини в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця, близько двох років перебуває у цивільному шлюбі від якого має малолітнього сина ОСОБА_3 , його цивільна дружина, як і він, має третю групу інвалідності та потребує постійного лікування, його доходи становить лише пенсія по інвалідності та доплата на харчування.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24 березня 2021 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 грн але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.26).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пред`являючи позов, позивачка не надала суду належних доказів зміни та покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком.

Саме по собі існування судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року, яким ОСОБА_2 передбачено доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, без доказів його фактичного виконання, на переконання суду не є доказом покращення матеріального становища відповідача.

Зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Пред`являючи позов позивачка мала на увазі саме збільшення розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення.

Право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивачку від обов`язку діяти у межах, наданих їй актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивачка розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ч. 1 ст. 12, ст.ст. 13, 14, ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України). Позиція позивача щодо абсолютизації права на відповідне звернення до суду, яка зводиться до необхідності по суті автоматичного задоволення вимоги в разі її пред`явлення, без врахування факту виникнення спору про право та змагального цивільного процесу, без з`ясування та доказування відповідних обставин у контексті спірного питання, помилкова.

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника позивачці належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, вимоги ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Поряд із цим, стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дитини.

Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні позову відмовлено повністю, відтак судові витрати судом не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 265, 273, 284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Р.В. Світличний