Справа № 345/1701/23
Провадження № 22-ц/4808/1306/23
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю представників АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича і начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, третя особа: ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року під головуванням судді Миговича О.М. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося зі скаргою на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби.

У скарзі зазначив, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення матеріальних збитків.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08.12.2022 рішення Калуського міськрайонного суду від 16.12.2020 скасоване. Постановлено нове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 29 935 927 грн завданих збитків та 19 699 грн судового збору.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. 29.03.2023 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом винесені такі постанови: про відкриття виконавчого провадження № 71414972; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 71414972; про стягнення виконавчого збору № 71414972; про приєднання виконавчого провадження, яким приєднано виконавче провадження № 71414972 до зведеного виконавчого провадження № 56010919, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ. Посадовими особами органу державної виконавчої служби 29.03.2023 була складена платіжна інструкція № 29/20/1 про перерахування з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн на рахунок Міністерства юстиції України.

Обґрунтовуючи вимоги, скаржник вказав, що після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен спочатку прийняти постанову про звернення стягнення на майно боржника, а потім вчиняти дії щодо безпосереднього стягнення коштів з боржника, перерахування їх стягувачу, утримання виконавчого збору та витрат на виконавче провадження. Також стверджує, що дії по складанню та затвердженню розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 про розподіл коштів стягнутих з АТ КБ «ПриватБанк» без прийняття постанови про звернення стягнення на майно боржника є передчасними та суперечать вимогам п. 7 розділу VIII Інструкції та абзацу другому частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 здійснювався розподіл коштів за період з 17.01.2022, що не стосується виконання виконавчого листа по справі, а також не зазначений документ на підставі якого здійснюється розподіл виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження.

Просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимова І.С. в частині складання та затвердження розпорядження № 71414972 від 04.04.2023. Визнати недійсним і скасувати розпорядження №71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18, виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк».

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк»посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Вважає, що вона постановлена без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі.

Зазначає, що законодавством передбачено певний порядок дій при виконанні рішення про стягнення коштів.

Виконавчий лист № 345/3027/18, виданий 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом, передбачає примусове виконання рішення про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 29 935 927,00 грн завданих збитків та 19 699,00 грн судового збору.

Апелянт вказує, що прийняття постанови про звернення стягнення на майно боржника є обов`язковим. З таким твердженням погодився і представник органу державної виконавчої служби, зазначивши, що вона приймалась. Натомість доказів прийняття такої постанови, як у зведеному провадженні так і у виконавчому провадженні № 71414972 представником осіб дії яких оскаржуються не надано, а тому є підстави стверджувати про передчасність дії зазначених осіб, чим порушені права Банка і як наслідок стягнуті кошти у незаконний спосіб.

В поданій скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказував, що в розпорядженні від 04.04.2023 не зазначений документ на підставі якого здійснюється розподіл виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження. При цьому виконавчими документами в даному випадку є постанови органу ДВС.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження є виконавчими документами, які є підставою для їх стягнення.

Розпорядження №71414972 від 04.04.2023 містить лише посилання на виконавчий документ по справі, проте жодних посилань на постанови головного державного виконавця від 29.03.2023 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору не містить.

Апелянт вважає, що зазначене унеможливлює з`ясувати на виконання якого виконавчого документа було здійснено розподіл коштів АТ КБ «ПриватБанк» в частині сплати виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження, що суперечить пункту 13 розділу VII Інструкції та статті 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Розподіл списаних з Банка коштів у непередбачений законом спосіб, не підтверджує фактичне виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження саме в межах цього виконавчого провадження, що свідчить про порушення прав Банку.

Судом першої інстанції не вирішена скарга по суті. Ухвала не містить висновків чи правомірно державним виконавцем було винесено розпорядження від 04.04.2023, ураховуючи відсутність постанови про звернення стягнення на майно і чи правомірно в розпорядженні не зазначено документу, на підставі якого здійснюється розподіл виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження.

Посилання суду на відсутність порушеного права у АТ КБ «ПриватБанк» спростовується матеріалами справи, оскільки списані кошти з АТ КБ «ПриватБанк» передчасно у незаконний спосіб, а розпорядження не містить інформації на підставі яких виконавчих документів ці кошти розподілені. Як наслідок розпорядженням не підтверджується виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження в межах цього виконавчого провадження.

Визнання дії посадових осіб органу державної виконавчої служби неправомірними є передумовою для повернення цих коштів, розподілу їх у передбачений законом спосіб із підтвердженням належного виконання виконавчих документів та притягнення до відповідальності осіб, які порушили вимоги законодавства. На зазначене судом першої інстанції уваги не було звернуто в наслідок чого прийнято незаконне рішення, а права банку не були захищені.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нову, якою задовольнити в повному обсязі вимоги АТ КБ «ПриватБанк», викладені у скарзі.

Представник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а вимоги викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.

Твердження представника скаржника щодо не зазначення підстав, на яких здійснюється розподіл виконавчого збору та витрати виконавчого провадження є такими, що не відповідають дійсності, оскільки дані постанови містяться у виконавчому провадженні.

Вважає, що суду першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки грошові кошти списано з рахунків боржника у повному обсязі згідно виконавчого документу та 06.04.2023 державним виконавцем внесено постанову про закінчення виконавчого провадження і виконавче провадження завершено. Такі дії державного виконавця є правомірними, рішення суду є виконаним, тому не вбачаться протиправності в діях начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Згідно долучених до матеріалів справи платіжних інструкцій убачається, що з AT КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в розмірі 32 951 484,46 грн.

З урахуванням наведеного вважає, що скаржником не доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення його прав

Вважає, що дії головного державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа є правомірними та обґрунтованими, тому у задоволенні скарги AT КБ «ПриватБанк» відмовлено правильно. Апеляційна скарга представника AT КБ «ПриватБанк» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу у якій зазначив, що з апеляційну скаргу вважає безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

У своїй скарзі скаржник не зазначив та не обґрунтував, чому він ініціював залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи. Також не зазначено яким чином рішення суду може вплинути на інтереси, права чи обов`язки ОСОБА_1 .

Вважає, що скарга AT КБ «Приватбанк» є безпідставною, оскільки наведені у ній доводи жодним чином не вказують на наявність порушень з боку державного виконавця під час виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа.

Вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведеній у ній.

Представник ВПВР Департаменту ДВС МЮ України в засіданні апеляційного суду доводів апеляційної скарги не визнав і вважав ухвалу суду правильною.

Представник ОСОБА_1 вважав ухвалу суду обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою підставою звернення до суду є порушення прав і свобод сторони виконавчого провадження, а саме боржника АТ КБ «Приват Банк». Боржник повинен вказати, яке право і яким чином державним виконавцем порушено. Судом встановлено, що дії державного виконавця є законними та правомірними, спрямованими на фактичне виконання рішення суду. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції вважав, що дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18, виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення матеріальних збитків є правомірними та обґрунтованими, тому у задоволенні скарги відмовлено за недоведеністю порушення прав скаржника.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що скарга на дії державних виконавців повинна розглядатися судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства. У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, зазначена скарга також розглядається судом, який ухвалив рішення за правилами цивільного судочинства, а тому відхилив клопотання про закриття провадження у справі, яке заявлене представником Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Даниловичем А.Б.

Встановлено, що 08.12.2022 Івано-Франківським апеляційним судом скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 16.12.2020. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 29 935 927 грн завданих збитків та 19 699 грн судового збору.

Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 20.01.2023 видано виконавчий лист № 345/3027/18.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем 29.03.2023 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області винесені постанови: про відкриття виконавчого провадження № 71414972; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 71414972; про стягнення виконавчого збору № 71414972; про приєднання виконавчого провадження, яким приєднано виконавче провадження № 71414972 до зведеного виконавчого провадження № 56010919, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ.

Того ж дня посадовими особами органу державної виконавчої служби була складена платіжна інструкція № 29/20/1 про перерахування з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн на рахунок Міністерства юстиції України.

Відповідно до платіжних інструкцій долучених до матеріалів справи було стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн (а.с.95-98).

Державним виконавцем 06.04.2023, у відповідності до вимог п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розгляді скарги суд першої інстанції встановивши, що на виконанні ВПВР ДДВС МЮУ знаходиться зведене виконавче провадження № 56010919 про стягнення коштів з АТ КБ «ПриватБанк», до якого приєднано виконавче провадження про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн, не звернув увагу на таке.

Обов`язковість виконання судових рішень встановлена у статтях 2, 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Питання порядку виконання судових рішень врегульоване статтею 129-1 Конституції України, у відповідності до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine», § 52, n. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

З огляду на наведене, принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведених правових норм, передбачених частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, вбачається, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконанні рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, таку скаргу розглядає відповідний суд загальної юрисдикції, який ухвалив таке рішення за правилами цивільного судочинства відповідно.

Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», якою урегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

За зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

При цьому законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 12.09.2018 у справі № 906/530/17, від 17.10.2018 у справі № 927/395/13 та у справі № 5028/16/2/2012, від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17, від 13.02.2019 у справі № 808/2265/16 та від 10.04.2019 у справі № 908/2520/16.

Звертаючись до суду, скаржник просив:

-визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. в частині складання та затвердження розпорядження № 71414972 від 04.04.2023, в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа №345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області;

-визнати недійсним і скасувати розпорядження №71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18, виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області;

-скасувати розпорядження №71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження №56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа №345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, скаржник у скарзі посилається, зокрема, на незаконність дій по складанню та затвердженню розпорядження про розподіл коштів стягнутих з АТ КБ «ПриватБанк» № 71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919, а також не винесення постанови про звернення стягнення на майно боржника відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Заперечуючи проти скарги представник органу ДВС вказав, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язок державного виконавця після відкриття виконавчого провадження, яке підлягає приєднанню до зведеного, винесення окремої постанови на кожен такий виконавчий документ в порядку ст. 48 Закону, а така постанова винесена у зведеному виконавчому провадженню щодо боржника АТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 13 розділу VII Інструкції розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні.

У разі якщо розпорядження про перерахування коштів за зведеним виконавчим провадженням має розмір більше одного аркуша, його сторінки прошиваються, нумеруються та на зворотному боці останнього аркуша скріплюються печаткою органу державної виконавчої служби із зазначенням кількості аркушів.

Встановлено, що державний виконавець Мурихін С.В. 04.04.2023 склав розпорядження № 71414972, згідно якого здійснив розподіл грошових коштів: у сумі 19 780 404,11 грн, що надійшли 17.01.2022; 325 887,32 грн, що надійшли 28.01.2022; 10 767,13 грн, що надійшли 08.02.2022; 22 609,98 гри, що надійшли 08.02.2022; 2 677 585,86 грн, що надійшли 22.04.2022; 1 191 320,86 грн, що надійшли 22.04.2022; 100 110,36 грн, що надійшли 22.04.2022 ; 4 136 644,23 грн, що надійшли 22.04.2022; 3282,2 грн, що надійшли 10.06.2022; 1 251 648,64 грн, що надійшли 10.06.2022 ; 0,01 грн, що надійшли 01.07.2022 ; 5902,56 грн, що надійшли 04.07.2022; 4041,36 грн, що надійшли 04.07.2022; 3967,33 грн, що надійшли 04.07.2022; 1557,39 грн, що надійшли 04.07.2022; 50 693,13 грн, що надійшли 04.07.2022; 154 162,25 грн, що надійшли 04.07.2022; 15 368,95 грн, що надійшли 04.07.2022; 192 523,18 грн, що надійшли 04.07.2022; 167 591,14 грн, що надійшли 04.07.2022; 10 195,86 грн, що надійшли 18.07.2022; 6803,24 грн, що надійшли 18.07.2022; 6593.67 грн, що надійшли 18.07.2022; 3665,6 грн, що надійшли 18.07.2022; 1945,86 грн, що надійшли 18.07.2022; 1220,74 грн, що надійшли 18.07.2022; 1141,1 грн, що надійшли 18.07.2022; 94 205,24 грн, що надійшли 18.07.2022; 63 982,56 грн. що надійшли 18.07.2022; 63 413,33 грн, що надійшли 18.07.2022 ; 58 250,76 грн, що надійшли 18.07.2022; 52 554,23 грн, що надійшли 18.07.2022; 11 848,42 грн, що надійшли 18.07.2022; 1533,36 грн, що надійшли 18.07.2022; 89 587,74 грн, що надійшли 25.10.2022; 4695,86 грн, що надійшли 25.10.2022; 14 067,86 грн, що надійшли 16.12.2022 ; 15 901,25 грн, що надійшли 16.12.2022; 21 574,26 грн, що надійшли 16.12.2022; 47 871,7 грн, що надійшли 09.01.2023; 32 951 484,46 грн, що надійшли 03.04.2023 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчою документа № 345/3027/18, виданого 20.01.2023 (т. 1 а.с. 99).

При цьому, у зведеному провадженні об`єднано виконавчі документи щодо боржника АТ КБ «ПриватБанк», видані судами різних юрисдикцій та іншими органами (посадовими особами), у тому числі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, що стверджується обліковими картками на зведене виконавче провадження № 56010919 про стягнення грошових коштів з боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.05.2023 та від 01.12.2023 (а.с. 137-157 т.1).

Отже, зі встановлених обставин вбачається, що оцінка дій/бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України мала місце в межах зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для розгляду скарги, поданої АТ КБ «ПриватБанк», в межах цивільної юрисдикції, оскільки відповідна скарга, згідно із сталою практикою Великої Палати Верховного Суду, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При розгляді скарги в суді першої інстанції представником Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Даниловичем А.Б. було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Також представник АТ КБ «ПриватБанк» клопотав про передачу скарги до адміністративного суду.

Однак, відмовляючи у задоволенні цих клопотань, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст вимог скарги та не встановив складових у зведеному виконавчому провадженні, в якому об`єднано виконання рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій.

При цьому колегія суддів зазначає, що у разі наявності єдиного суб`єкта примусового виконання (державного виконавця) закон визначав єдиний порядок проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні, зокрема, виконавчі дії вчиняються з урахуванням всіх виконавчих документів. Тобто стягнення відбувається одночасно за всіма виконавчими документами (така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 160/21596/21, у постанові Верховного Суду від 02.09.2022 у справі № 910/10965/17).

Таким чином, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що скарга АТ КБ «ПриватБанк»підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил предметної юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 цієї ж статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому позивачеві роз`яснюється право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 255, 256, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року скасувати.

Закрити провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича і начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, третя особа: ОСОБА_1 .

Роз`яснити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк», що вирішення скарги віднесено до юрисдикції адміністративих судів і скаржник має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин