Постанова

Іменем України

12 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10681/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва

від 29 травня 2022 року

у складі судді Анохіна А. М.

у справі №758/14687/18 Подільського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_1

на дії та рішення головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича,

стягувач - ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

02 грудня 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною скаргою, в якій просила:

1) визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №69990204 від 05.09.2022, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Подільський ВДВС, Відділ) Полінського Б. А.;

2) визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника ВП №69990204 від 29.11.2022, винесену головним державним виконавцем Подільського ВДВС Полінським Б. А.;

3) визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП №69990204 від 29.11.2022, винесену головним державним виконавцем Подільського ВДВС Полінським Б. А.;

4) визнати протиправнми та скасувати постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у ВП №69990204 від 29.11.2022, винесені головним державним виконавцем Подільського ВДВС Полінським Б. А.

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Подільському ВДВС знаходиться виконавчий лист про виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі №758/14687/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Постановою державного виконавця Полінського Б. А. 05.10.2022 відкрито виконавче провадження №69990204.

Вказувала, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2022 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень їй стало відомо про наявність наступних постанов державного виконавця: про накладення штрафу від 29.11.2022 за невиконання рішення суду в сумі 1 700 грн; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29.11.2022; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України від 29.11.2022; про арешт коштів боржника від 29.11.2022 у межах суми звернення штрафу в розмірі 14 969 грн та про арешт майна боржника від 29.11.2022 у межах суми звернення штрафу в розмірі 14 969 грн.

Вважала, що при винесенні вищезазначених постанови головним державним виконавцем Подільського ВДС Полінським Б. А. було грубо порушено норми Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцію з примусового виконання рішень.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України, а також їй є незрозумілим пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження, в якому зазначено про винагороду приватного виконавця.

Крім цього, вважала, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною і з тих підстав, що державним виконавцем копії такої постанови було надіслано боржнику не наступного дня, як вимагає закон, а майже через два з половиною місяці.

Щодо постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України вказувала, що державний виконавець не мав права встановлювати такі обмеження, оскільки останні застосовуються при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, тоді як на виконанні в головного державного виконавця Полінського Б. А. перебуває відкрите виконавче провадження з виконання рішення суду про порядок спілкування з дітьми.

В обґрунтування скарги про визнання протиправними та скасування постанов про арешт коштів та про арешт майна боржника зазначила, що дані постанови винесено державним виконавцем всупереч вимогам ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий лист, який перебуває на виконанні, не містить в собі будь-якої суми стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Зазначала, що кошти в сумі 14 969 грн, в межах якої накладено арешт на кошти та майно боржника, включають в себе 13 000 грн - виконавчий збір; 1 700 грн - штраф на користь держави; 269 грн - розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. А тому кошти в сумі 14 969 грн не є штрафом, як безпідставно вказує державний виконавець у своїх постановах про накладення арешту на кошти та майно боржника.

Також посилалася на те, що виконавчий збір (13 000 грн), відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", це збір, що справляється за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Але вона не має змоги виконати рішення суду, у зв`язку з перебуванням закордоном, а державний виконавець в свою чергу не встановив причини невиконання боржником рішення суду.

Резюмувала, що накладення арешту на її кошти в розмірі 13 000 грн є незаконним та безпідставним.

Додала, що розмірі мінімальних втрат виконавчого провадження вона сплатила, що підтверджується платіжним дорученням, а 1 700 грн штрафу на користь держави не підлягає сплаті з огляду на грубе порушення державним виконавцем ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена без повного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не надано належної оцінки порушенню державним виконавцем вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутність на постанові про відкриття виконавчого провадження печатки із зображенням Державного Герба України та зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про винагороду приватного виконавця.

Судом також не надано належної оцінки порушенню державним виконавцем вимог ч. 1, ч. 2 ч. 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", якими визначено порядок накладення арешту на майно (кошти) і не враховано, що положення Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено можливості накладення арешту на майно та грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що на підставі постанови про арешт коштів боржника було заблоковано рахунок, на який надходять аліменти, а відтак і не взято до уваги неправильність застосування державним виконавцем вимог п. 10 ч. 1 ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 179 Сімейного кодексу України.

Суд не перевірив обставин, на які посилався скаржник, у зв`язку з чим не звернув уваги, що державний виконавець при виконанні рішення про участь у вихованні та спілкування з дітьми не мав повноважень встановлювати тимчасові обмеження боржнику на право виїзду за межі України та керування транспортними засобами.

Зауважила, що державний виконавець самостійно скасував свої постанови про тимчасові обмеження на підставі ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", тоді як згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" таке право наявне лише у начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила обставини, на які посилалася у скарзі на дії та рішення державного виконавця, в тому числі, щодо поважності причин, на її думку, які унеможливлювали виконання рішення суду.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду від 29.05.2023 просив залишити без змін. В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги зазначив, що скаржником не наведено жодних підстав, за яких виконавчий лист мав би бути повернутий стягувачу, а відтак суд першої інстанції правильно зазначив про правомірність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги про протиправність та скасування постанов про накладення арешту на майно та арешту на кошти боржника зазначив, що дані постанови постановлено державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

В частині оскарження постанов про тимчасові обмеження боржника вказав, що ці постанови державного виконавця останнім скасовані.

Вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Головний державний виконавець Подільського ВДВС Полінський Б. А. також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що всі оскаржувані ОСОБА_1 постанови постановлені з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Головний державний виконавець Подільського ВДВС - Полінський Б. А. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Стягувач - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року у справі №755/14687/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

05 вересня 2022 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №755/14687/18, який ОСОБА_2 подано до Подільського ВДВС для виконання.

05 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС Полінським Б. А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69990204 по виконанню виконавчого листа №758/14687/18 від 05.09.2022.

В даній постанові про відкриття виконавчого провадження, окрім іншого, зазначено про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 13 000 грн, а також про необхідність виконання боржником рішення суду протягом десяти робочих днів (том 1, а. с. 38-39).

05 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Полінським Б. А. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальна сума яких становить 269,00 грн (том 1, а. с. 122).

23 листопада 2022 року головним державним виконавцем у присутності стягувача ОСОБА_2 було здійснено вихід для перевірки виконання рішення суду, в ході якого складено акт про невиконання рішення суду боржником ОСОБА_1

29 листопада 2022 року головним державним виконавцем Полінським Б. А. винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 1 700 грн.

29 листопада 2022 року головним державним виконавцем Полінським Б. А. винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу у розмірі 14 969 грн.

29 листопада 2022 року головним державним виконавцем Полінським Б. А. винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу у розмірі 14969 грн.

Крім цього, 29 листопада 202 року головним державним виконавцем Полінським Б. А. винесено дві постанови, а саме про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та про становлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

07 грудня 2022 року головним державним виконавцем Полінським Б. А. винесено дві постанови у ВП №69990204 про скасування вищезгаданих постанов про тимчасові обмеження боржника.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку.

Відповідно до положень частини 5 статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) ( ч. 6 ст. 26 Закону).

З наведеного слідує, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та мотивованим висновок суду першої інстанції, що при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження головний державний виконавець Подільського ВДВС Полінський Б. А. діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

До того ж суд обґрунтовано вказав на те, що з огляду на приписи Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого листа стягувача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення державним виконавцем строку надсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки факт порушення державним виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №756/9582/14-ц). Однак, вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця, у зв`язку з порушенням державним виконавцем порядку надсилання копії ухвали про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 у даній справі не заявляла.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що в порушення вимог ч. 3 ст. 4 Закону постанова про відкриття виконавчого провадження не скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України, оскільки в даній нормі, на яку посилається скаржник, визначено вимоги до виконавчого документа, яким в тому числі є виконавчий лист, а не до рішення виконавця, яким в даному випадку є постанова про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги, щодо зазначення виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження "винагороду приватного виконавця" не свідчить про постановлення постанови з порушенням Закону України "Про виконавче провадження", як помилково вважає скаржник, оскільки дана фраза "винагороду приватного виконавця" є шаблонною в постановах про відкриття виконавчого провадження, як і фраза "про виконавчий збір".

Більш того, як вже вказувалося вище, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення з боржника саме виконавчого збору в сумі 13 000 грн. При цьому, колегія суддів зауважує, що за приписами ст. 27 Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи. Мінімальна заробітна у 2022 році становила 6 500 грн, тобто дві мінімальні заробітні плати становить 13 000 грн.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про законність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги в частині визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про тимчасові обмеження боржника у праві виїзду за межі України та керування транспортними засобами, оскільки як правильно встановлено судом на час розгляду скарги фактично відсутні такі постанови державного виконавця, оскільки скасовані постановами останнього від 07 грудня 2022 року.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця, в тому числі про тимчасові обмеження боржника, можуть бути скасовані лише начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований виконавець.

Водночас, таке порушення державним виконавцем не призводить до порушення прав боржника та відповідно не несе для останнього ніяких правових наслідків, а саме не обмежує ні у праві виїзду за межі України, ні у праві керування транспортними засобами, оскільки постанови від 07.12.2022 про скасування є чинними. А відтак є безпідставними посилання скаржника на те, що вона не має можливості повернутися до України, оскільки наразі перебуває в США, після чого виїхати за межі України.

До того ж, в запереченнях на апеляційну скаргу державний виконавець Полінський Б. А. підтвердив, що постанови від 29.11.202 про тимчасові обмеження не активні та не несуть ніяких наслідків для боржника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 29.11.2022 про тимчасові обмеження відносно боржника.

Посилання в апеляційній скарзі на поважні причини, які на думку скаржника, унеможливлювали виконання рішення суду не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки обставини, на які вказує боржник не свідчать про протиправність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу в частині вимог скарги про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про встановлення боржнику тимчасових обмежень у праві виїзду за межу України та у праві керування транспортними засобами, судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні скарги про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про накладення арешту на майно боржника та про накладення арешту на кошти боржника, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Частиною другою статті 74 вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 26 квітня 2023 року у справі №585/2436/21 у подібних правовідносинах зазначив наступне: "Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №759/15553/14-ц зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні".

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, від 14 листопада 2018 року у справі №906/515/17, від 16 січня 2019 року у справі №910/22695/13, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16, від 11 вересня 2019 року у справі №925/138/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073, від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15, від 20 вересня 2018 року у справі №821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі №279/3458/17-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі №758/201/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц.

Як вже вказувалося вище, 29 листопада 2022 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС Полінським Б. А. постановлено дві постанови: про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника. Зі змісту вказаних постанов вбачається, що останні постановлено державним виконавцем з метою забезпечення сплати боржником виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу на загальну суму 14 969 грн (том 1, а. с. 128, 130). Тобто, постанови про накладення арешту на майно та кошти боржника постановлені державним виконавцем задля примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Однак, суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанов державного виконавця про накладення арешту на майно та арешту на кошти боржника, не звернув уваги на те, що скарга з такими вимогами не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, у зв`язку з чим припустився порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у разі відкриття провадження у справі таке провадження підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, за приписами частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов про накладення арешту на майно боржника та про накладення арешту на кошти боржника підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

За наведених обставин, колегія суддів вважає недоречними всі доводи апеляційної скарги в частині вирішення судом першої інстанції вимог про визнання протиправними та скасування постанова про накладення арешту на майно та на кошти.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги, тоді як колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування ухвали суду із закриттям провадження, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 377, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2022 року в частині відмовлених вимог про визнання протиправними та скасування постанов від 29 листопада 2022 року про накладення арешту на майно боржника та про накладення арешту на кошти боржника - скасувати і закрити провадження за скаргою ОСОБА_5 в цій частині.

В іншій частині ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська