Справа № 211/4038/23
Провадження № 2/211/1983/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М,,

у відсутність сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Кривий Ріг цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просили стягнути з відповідача заборгованість за укладеним з Товариством обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитним договором № 2901250 від 21.06.2020 року в сумі 20015,00 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, посилаючись на договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 вересня 2023 року від представника відповідача адвоката Андрющенка О.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказує,в липні 2020 року на особистий номер мобільного оператора відповідача стали надходити смс-повідомлення та дзвінки від кредитних установ, з яких він довідався про начебто оформлені від його імені швидкі кредити, які в дійсності ніколи не оформлював та не отримував.

З цього приводу 27.07.2020 року відповідач звернувся з заявою про вчинення правопорушення до Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу ГУНП в Дніпропетровській області, повідомивши про те, що невстановлені особи, використавши його особисті дані, здійснили оформлення кредитних коштів на його ім`я без його відома. Про це він отримав талон-повідомлення єдиного обліку №14295 про прийняття і реєстрацію заяви про скоєне правопорушення (копія додається до відзиву).

За вказаною заявою було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000040 від 27.07.2020 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст.190 ч.І КК України (копія витягу За обставинами кримінального правопорушення встановлено, що в період часу з 06.06.2020 року по 16.07.2020 року невстановлена особа шахрайським шляхом оформила онлайн кредит на ім`я ОСОБА_1 у ТОВ «Займер» на суму 1000 грн., ТОВ «Гоуфінгоу» на суму 2000 грн., ТОВ «Мілоан» на суму 5000 грн.

За вказаним кримінальним провадженням ОСОБА_1 було допитано, та останній надав свідчення щодо своєї непричетності до отримання вказаних кредитів.

В цей же час відповідачем були надані довідки щодо порушення кримінального провадження за фактом шахрайських дій з використанням його особистих даних, до кредитних установ ТОВ «Займер», ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Мілоан». Відповідно жодних фінансово-кредитних відносин з позивачем в нього немає.

Інформацією, отриманою за запитом у відділенні поліції №1 Криворізького РУП, підтверджено, що за даними досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000040: в період часу з 06.06.2020 року по 16.07.2020 року невстановлена досудовим розслідуванням особа скористалася особистими документами ОСОБА_1 , які були в нього викрадені раніше, та видаючи себе за нього, оформила від його імені кредитні забов`язання у ТОВ «Займер» на суму 1000 грн., ТОВ «Гоуфінгоу» на суму 2000 грн., та 21.06.2020 у ТОВ «Мілоан» на суму 5000 грн.(копія відповіді на адвокатський запит надається до відзиву).

До відповіді на адвокатський запит були отримані копії заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27.07.2020 року, якими підтверджені вже визначені обставини скоєння правопорушення сторонньою особою (особами) за непричетності ОСОБА_1 .

Отже, відповідач стверджує, що протягом 2020 року до жодної кредитної установи з приводу кредитування не звертався, жодного кредитного договору на своє ім`я не оформлював та не підписував, ані на паперовому носи, ані електронним підписом чи ідентифікатором, та відповідно не має кредитних відносин з позивачем.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Андрющенко О.М. до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 червня 2020 року між Товарисовм з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в особі генерального директора Вініченко О.В. та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2901250 на суму 5000,00 грн. строком на 30 днів. Кредитний договір був підписаний електронним підписом ( а.с. 6-9).

18.11.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимог № 55-МЛ від 10.12.2020 року. Відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2901250 від 21.06.2020 року.

Також, судом було встановлено, що згідно повідомлення Віддлення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області вих.. № 45-1/2-А-39аз від 21.09.2023 року, по кримінальному провадженню внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 27.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст. 190 КК України, розпочатого за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом протиправних дій невстановленої особи, яка в період часу з 06.06.2020 по 16.07.2020 скористалась особистими документами ОСОБА_1 та оформила від його імені кредитні зобов`язання у ТОВ «Займер» на суму 1000 грн , ТОВ «ГОУФІНГОУ» на суму 2000 грн., ТОВ «МІЛОАН» від 21.06.2020 на суму 5000 грн., направило копію заяви ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 ; копію витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 27.07.2020.

Постанова про залучення ОСОБА_1 в якості потерпілого в рамках вказаного кримінального провадження не виносилась так, як відповідно до норм кримінально-процесуального законодавства, права і обов`язки потерпілого виникають в особи саме з моменту подачі заяви про скоєння стосовно нього кримінального правопорушення та як наслідок подачі заяви про участь його у проваджені як потерпілого (адже потерпілим також може бути особа, яка не є заявником, але якому кримінальним правопорушенням завдано збитків, і в зв`язку з цим він після початку кримінального провадження подає заяву про залучення його до впровадження як потерпілого. Таким чином, для визнання особи потерпілою не потрібно прийняття окремого процесуального документа у формі постанови про залучення де провадження як потерпілого. При відсутності відповідної постанови пре відмову у визнанні потерпілим, вважається, що даний статус (потерпілого особи слідством прийнятий. Постанова про відмову у залученні в якосгі потерпілого в рамках вказаного кримінального провадження дізнавачем не виносилась;

Щодо встановленої досудовим розслідуванням обставин кримінального правопорушення було повідомлено, що невстановлена досудовим розслідуванням особа в період часу з 06.06.2020 по 16.07.2020 скористалась особистими документами ОСОБА_1 , які були в нього викрадені раніше, та видаючи себе за нього оформила від його імені кредитні зобов`язання у ТОВ «Займер» на суму 1000 грн , ТОВ «ГОУФІНГОУ» на суму 2000 грн., ТОВ «МІЛОАН» від 21.06.2020 на суму 5000 грн., та договірні зобов`язання не виконала.

Досудовим розслідування вказаного кримінального провадження, особу причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення не встановлено, жодній особі в рамках вказаного кримінального провадження про підозру не повідомлено, 18.05.2022 вказане кримінальне провадження закрито в порядку п.2 ч.І ст. 284 КПК України.

Вказані обставини ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не спростовувались.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:

«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд встановлено факт звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування.

Банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Якщо ці обставини не доведені, споживач банківських послуг не повинен нести відповідальність за такі операції.

До такого висновку дійшов Касаційний цивільний суду у склалі колії суддів Верховного Суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

Таким чином, суд зауважує на тому, що ТОВ «ФК «Кредит-Капатіл» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 21 червня 2020 року.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно копії довідки про ідентифікацію, акцент договору позичальником проведений за телефонним номером НОМЕР_1 .

З цього приводу відповідачем стверджується, що вказаний у довідці пр. ідентифікацію, наданій позивачем, номер телефону - ніколи відповідачем не використовувався, а отже ОСОБА_1 не був ідентифікований під час укладання кредитного договору, а сам договір не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись статтями 4, 12, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 гривень покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат