Справа № 485/1521/23
Провадження № 2/485/441/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

У позові зазначив, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 15 грудня 1998 року, укладеного з ОСОБА_4 , яка доводиться йому матір`ю, він є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,16 га, яка на підставі державного акту на право приватної власності серії МК, виданого 19 липня 1996 року Олександрівською сільською радою, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №915, належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 до спадкової маси увійшла вище вказана земельна ділянка, на якій розташований належний позивачу житловий будинок.

Крім позивача, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є відповідачка.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу діяла ст.30 Земельного кодексу УРСР, 1990 року, згідно якої до нього разом з житловим будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, просить визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують (вх.№4915/23-вх. від 05.12.2023 р.).

Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає (вх.№4412/23-вх.від 16.11.2023 р.).

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 15 грудня 1998 року між ОСОБА_4 від імені якої діє представник ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,16 га., належній ОСОБА_4 . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Шульгою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за №1-1156 (а.с.5).

Відповідно до п.6 договору купівлі-продажу, сторонам роз`яснено зміст ст.22,30 ЗК України.

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано у Снігурівській філії Миколаївського МБТІ 30 грудня 1998 року та записано в реєстрову книгу за №10.

Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №, виданого Олександрівською сільською радою народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області 19 липня 1996 року на підставі рішення Олександрівської сільської ради №60 від 11 червня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №915, земельна ділянка площею 0,16 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, розташована в межах території Олександрівської сільської ради в межах с.Олександрівка, належить ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20 серпня 2021 року, номер витягу НВ-021, земельна ділянка площею 0,1600 га, належна ОСОБА_4 на підставі вказаного вище державного акту, розташована за адресою АДРЕСА_1 , сформована та присвоєнням кадастрового номеру 482580400:18:020:0012; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ у Снігурівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (а.с.10-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Спадкоєм після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , відповідач у справі, яка згідно з копією спадкової справи №85/2023 до майна померлої, розпочатої 19 жовтня 2023 року, спадщину прийняла.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 357128040, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 482580400:18:020:0012 не зареєстровано, під забороною та в іпотеці земельна ділянка не перебуває.

Ринкова вартість земельної ділянки станом на 23 жовтня 2023 року у розмірі 12 480 грн. підтверджена висновком оцювача ОСОБА_6 (а.с.17-18).

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Згідно положень ч. 1, ч.4 ст.30 ЗК, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до ст.23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

У постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований.

Висновок про те, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства, зазначив також Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження № 61-6807св19).

У відповідності до ст.29 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права.

За такого, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлою на підставі державного акта, у зв`язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку та зареєструвати право власності.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до ОСОБА_1 перейшла земельна ділянка, яка належала померлій ОСОБА_4 в силу закону і на якій розміщено належне йому домоволодіння. При цьому, те, що позивач не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинула на наявність в нього права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з гоподарськими та побутовими будівлями і спорудами, ОСОБА_1 набув і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На прохання позивача суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 482580400:18:020:0012, що належала ОСОБА_4 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії МК, виданого Олександрівською сільською радою народних депутатів 19 липня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №915.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення повного судового рішення - 05.12.2023 р.