Справа № 347/828/23
Провадження № 2/347/293/23
У Х В А Л А

Іменем України

(про відмову в задоволенні заяви про відвід)

13 вересня 2023 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву представника ОСОБА_2 , що діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , про відвід головуючої судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про земельний сервітут, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад доводів заявника.

В провадженні Косівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про земельний сервітут.

Під час розгляду справи, в судовому засіданні 11.09.2023 року представник ОСОБА_2 заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, оскільки він бажає підготувати письмову заяву про відвід головуючій у справі судді.

12.09.2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про від головуючої судді. В заяві ОСОБА_2 покликається на те, що головуюча у справі суддя, безпідставно призначила два судові засідання на 01.08.2023 року та 24.08.2023 року в той час коли він перебував у відпустці, та подавав відповідні клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, в судовому засіданні 11.09.2023 року головуюча суддя відхилила два клопотання про виклик свідків, та про залучення у справі як третю особу без самостійних вимог ОСОБА_4 .

Також представник ствердив, що справа перебуває в провадженні суду вже більше 60 днів, що є порушенням процесуальних строків розгляду справи.

На переконання заявника, у нього виникли великі сумніви щодо упередженості головуючої судді у справі, а відтак, він вважає, що головуючу суддю слід відвести від розгляду даної справи.

В судове засідання 11.09.2023 року ОСОБА_2 не з`явився, однак подав письмову заяву-клопотання, в якій ствердив, що доводи заяви про відвід підтримує в повному обсязі, та просив проводити розгляд заяви без його участі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимог заяви заперечила, та ствердила, що саме дії представника відповідача, в тому числі шляхом заявлення даного відводу спрямовані на затягування розгляду справи. В задоволенні вказаної заяви просила відмовити.

Перевіривши доводи заяви, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Щодо доводів заяви, про існування інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ч. 2, ч. 8 ч. 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «Екедемі Трейдинг Лтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що головуюча-суддя Кіцула Ю.С. має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником ОСОБА_2 не надано й судом не здобуто.

За об`єктивним критерієм підлягає встановленню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими. Однак і таких доказів ОСОБА_2 не надано.

Суд звертає увагу, що своє клопотання ОСОБА_2 вже заявив, після того, як суд розпочав розгляд справи, та відмовив в задоволенні двох клопотань представника відповідача. Більше того, оголошуючи склад суду, суддя уточнював в учасників судового провадження чи довіряють вони складу суду, на, що ОСОБА_2 ствердно і впевнено відповідав так. І лише за результатом відмови в задоволенні клопотань ОСОБА_2 , прийшов до суб`єктивного висновку про упередженість судді.

Щодо інших доводів заяви.

Суд зауважує, що в судовому засіданні 06.06.2023 року ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, та надання йому строку для ознайомлення з матеріалами справи. Таке клопотання було задоволено, та розгляд справи відкладено на 01.08.2023 року, що підтверджується розпискою в матеріалах справи. Вказана дата судового засідання була узгоджена із представником ОСОБА_2 .

01.08.2023 року ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні під звукозапис, суд задовольнив вказану заяву, при цьому суд зауважив, що до заяви не додано жодних доказів, щодо того, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці, та не зазначено період відпустки. Крім того, така заява подана на електронну адресу суду без підписання електронно-цифровим підписом, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка її подала. Засідання було відкладено на 24.08.2023 року.

24.08.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання знову не було підписане електронно-цифровим підписом, про, що судом озвучено в судовому засіданні, а відтак судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання та розпочато судовий розгляд по суті, заслухано вступне слово позивача, та оголошено перерву.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

За таких обставин враховуючи той факт, що представник відповідача повторно не з`явився, судом було розпочато розгляд справи.

За таких обставин, доводи представника відповідача ОСОБА_2 , з яким заздалегідь були погоджені дати, є безпідставними.

Що стосується решти доводів про відмову в задоволенні клопотань, то суд наголошує, що такі клопотання були подані з пропуском строку, та не оформлені належним чином, а відтак, із занесенням до журналу судового засідання, судом було ухвалено відмовити в задоволенні вказаних клопотань.

Суд звертає увагу, що незгода з процесуальними рішеннями головуючої у справі судді, не може бути підставою для задоволення відводу. Оскільки такі рішення, можуть бути предметом перевірки в суді вищої інстанції.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Таким чином, доводи заяви не можуть слугувати підставою для відводу головуючої судді та свідчити про наявність сумнівів у її неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Таким чином, перевіривши заяву ОСОБА_2 про відвід вважаю заяву необґрунтованою. Оскільки заява про відвід заявлена під час судового розгляду, та надійшла до суду за день до судового засідання, підстави для передання заяви про відвід для вирішення іншому судді відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.33, 36-37, 39, 40-41, 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , що діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , про відвід головуючої судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про земельний сервітут.

Розгляд справи № 347/828/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про земельний сервітут проводити в тому ж складі суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13.09.2023 року.

Суддя Ю.С. Кіцула