Справа № 201/8608/22
Провадження № 2-з/201/173/2023
УХВАЛА

12 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом їх скасування,-

ВСТАНОВИВ :

02 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та просить:

- Застосувати наслідки недійсності правочину по відношенню до нікчемної довіреності від 03.06.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Бондарем Максимом Олексійовичем, реєстраційний номер 229, робоче місце якого: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_1 , шляхом скасування її реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей;

- 3астосувати наслідки недійсності правочину по відношенню до нікчемного договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр. № 464, виданий 30.07.2021, видавник: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Дніпровського МНО. Рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59577690 від 30.07.2021 14:29:19, приватний нотаріус Мазуренко Сергій В`ячеславович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. номер запису про право власності: 43253544, шляхом скасування його Реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі Прав власності на нерухоме майно.

З позовної заяви та доданих до неї документів випливає, що оспорювана позивачкою ОСОБА_1 довіреність була посвідчена нотаріусом Бондарем М.О. від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_8 , якою довіритель уповноважив останнього представляти свої інтереси в будь-яких установах чи підприємствах з усіх питань оформлення/отримання дублікату правовстановлюючого документу та у подальшому розпорядженням належної довірителю 9/100 часткою домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому, 30.07.2021 року, ОСОБА_8 , діючи від імені ОСОБА_4 на підставі оспорюваної позивачкою ОСОБА_1 довіреності, уклав оспорюваний позивачкою договір купівлі-продажу частки зазначеної квартири з відповідачем ОСОБА_3 .

Позивачка зазначає, що до 30.07.2021 року вона, ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 разом з третіми особами були співвласниками зазначеного будинку. Оскільки позивачка мала намір придбати у ОСОБА_4 його частку в цьому будинку, вона почала цікавитися обставинами видачі ним згаданої довіреності ОСОБА_8 , що була використана при придбанні відповідачем ОСОБА_3 частки будинку, належної ОСОБА_4 . Спілкуючись з останнім засобами телефонного зв`язку та за допомогою мессенджерів, вона дізналася від ОСОБА_4 , що зазначену довіреність він не підписував, оскільки на час її посвідчення приватним нотаріусом Бондарем М.О., 03.06.2021 року, знаходився на тимчасово непідконтрольній території.

20.04.2023 року позивачкою до суду подано було клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просила поставити питання: «Чи підписував ОСОБА_4 примірник довіреності від 03 червня 2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 229, посвідченої приватним нотаріусом Бондарем М.О.?»

Зазначене клопотання було задоволено, та по справі було призначено відповідну почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено, в розпорядження експерта направлено матеріали справи.

30.05.2023 року до суду, разом із матеріалами справи, надійшло клопотання експерта, у якому він просив надати вільні та експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_4 , а 20.06.2023 року рахунок на оплату послуг експерта.

Ознайомившись із клопотанням експерта, 11.07.2023 року позивачка подала до суду клопотання про витребування наступних доказів:

1.Оригінал зразку почерку із документів, складених ОСОБА_4 під час отримання ним паспорта громадянина Радянського Союзу від 01 червня 1982 року Серія НОМЕР_2 Жовтневим РВД м. Дніпропетровськ, який знаходиться у Державній Міграційній службі України Соборного відділу у м. Дніпрі (м. Дніпро);

2.Оригінал зразку почерку із документів, складених ОСОБА_4 під час отримання ним паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого 24.11.2000 року Жовтневим РВ УМВС України Дніпропетровського міського управління в Дніпропетровській області, який знаходиться у Державній Міграційній службі України Соборного відділу у м. Дніпрі (м. Дніпро);

3.Оригінал зразку почерку із документа, підписаного ОСОБА_4 під час складання їм договору купівлі-продажу на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_2 , від 20 травня 1991 року, 8/100 частин жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулішовим Я.О. по реєстру за номером 4-1706, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (Оригінал цього документу зберігається у вигляді інвентаризаційної справи у комунальному підприємстві Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської Ради адреса: вул. Воскресенська буд.9, яке підпорядковане Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради);

4. Оригінал зразку почерку із документа, підписаного ОСОБА_4 під час складання їм договору купівлі-продажу на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_2 , від 20 травня 1991 року, 8/100 частин жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулішовим Я.О. по реєстру за номером 4-1706, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (Оригінал цього документу зберігається у фонді Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, вул. Данила Галицького, 14, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49102);

5. Оригінал примірника довіреності від 03.06.2021 року, який знаходиться у справі приватного нотаріуса Бондаря Максима Олексійовича, реєстраційний номер 229, робоче місце якого: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_1 , та підписана, чи не підписана ОСОБА_4 .

Крім того, 11.07.2023 року позивачка подала ще одне клопотання, у якому просила витребувати Довідку про нарахування та отримання пенсії за період з 2014 року по теперішній час ОСОБА_4 від Пенсійного фонду України.

За наслідком розгляду цих клопотань, ухвалою суду від 25 вересня 2023 року у їх задоволенні було відмовлено з підстав відсутності у позивачки документальних підтверджень її повноважень стосовно збору персональних даних сторони оспорюваного нею правочину та з огляду на вимоги ст.11 Закону України «Про інформацію».

09 жовтня 2023 року позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів в порядку ст.117 ЦПК України та просила забезпечити вищезгадані докази, у витребуванні яких їй було відмовлено ухвалою суду від 25 вересня 2023 року.

В судовому засіданні позивачка підтримала подану нею заяву про забезпечення доказів, представник відповідача проти її задоволення заперечував.

Вислухавши сторони та дослідивши наявні матеріали, суд виходить з наступного:

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 ст.116 ЦПК України унормовано, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Водночас, в силу положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №522/16724/16.

Суд повторює, що в даному випадку, відомості, які просить витребувати позивачка, стосуються іншої особи - ОСОБА_4 , який не тільки не давав згоди на збирання інформації стосовно нього, але й взагалі жодних вимог щодо оспорювання справжності довіреності від 03 червня 2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 229, посвідченої приватним нотаріусом Бондарем М.О., виданої від його імені, не заявляє. Позивачка ж, стверджуючи, що оспорюваний нею документ стосується її інтересів, жодних письмових доказів, стосовно таких тверджень в розпорядження суду не надала, також як і не надала ніяких документів стосовно її повноважень щодо представлення інтересів ОСОБА_4 з приводу оспорювання зазначеного правочину.

Суд знову повторює, що відповідно до ст.11 Закону України «Про інформацію», не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Не можна залишити поза увагою й той факт, що провадження у даній справі триває з листопада 2022 року, і якщо на його перших етапах ще можна було врахувати складнощі із комунікацією між позивачкою та ОСОБА_4 , який за її словами перебуває на тимчасово окупованій території, фактор бойових дій, які увесь цей час тривають між Україною та російською федерацією, та це дозволяло проводити розгляд справи без наявності документальних підтверджень волевиявлення останнього щодо предмету спору та надання ним відповідних повноважень позивачці або іншій особі у відповідність до вимог ст.ст.58, 60, 61, 62 ЦПК України, то на теперішній час слід дійти висновку, що впродовж майже року розгляду справи, позивачка мала достатньо часу задля встановлення зв`язку з цією особою, у тому числі й через треті країни, задля отримання таких документальних підтверджень та надання їх в розпорядження суду, або спонукання ОСОБА_4 до активної участі у справі, у тому числі й шляхом заявлення особисто ним відповідних вимог щодо оспорюваних правочинів, якщо вони насправді не відповідають дійсності, але такою можливістю не скористалася.

Аналізуючи викладене, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.

На даному етапі розгляду цієї справи суд не вирішує спір по суті та не визначається із наслідками його розгляду, але в контексті вимог позивачки щодо забезпечення зазначених вище доказів, бере до уваги той факт, що підставою для звернення до суду може бути фактична наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів цивільних правовідносин стосовно захисту порушених прав за змістом якого підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Тому у першу чергу суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин. обставин, юридичних фактів, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Аналогічна правова позиція є усталеною в судовій практиці, викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 по справі № 904/7841/21 тощо.

Суд ще раз наголошує на тому, що позивачкою не надано жодних документальних підтверджень факту порушення її прав оспорюваними нею правочинами, стороною яких вона не була. Що ж стосується переважного права позивачки стосовно придбання нерухомого майна, як співвласника будинку, в якому розташована частка, відчужена за оспорюваними правочинами, передбаченого ст.362 Цивільного Кодексу України, то суд звертає увагу на те, що відповідач теж має таке право, як співвласник зазначеного будинку, та спір за позовом ОСОБА_1 з цього приводу розглядається в іншій цивільній справі №201/4052/22.

До того ж, позивачка не довела, що докази, які вона просить забезпечити, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, як того вимагає ч.1 ст.116 ЦПК України.

Що ж стосується вимоги про витребування оригіналу примірника оспорюваної довіреності від 03.06.2021 року, який знаходиться у справі приватного нотаріуса Бондаря Максима Олексійовича, то суд звертає увагу на те, що цей документ вже був витребуваний раніше за клопотанням позивачки, та надійшов до суду від нотаріуса 31.03.2023 року, наразі приєднаний до матеріалів справи, разом з якими надавався в розпорядження експерта для проведення експертизи.

Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку про відсутність законних підстав для забезпечення вищезгаданих доказів, про які йдеться в зазначеній заяві позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 81, 83, 89, 116, 118, 258-260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом їх скасування відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев