КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/13774/22

номер провадження 22-ц/824/10197/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача Паламарчук Н.В. ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року /суддя Заставенко М.О./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

08.11.2022 до Дарницького районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Паламарчук Юлії Владиславівни надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору про визначення місця проживання дитини, укладений 12.12.2019, зареєстрований в реєстрі за № 5539 (далі - Договір).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року позов задоволено. Розірвано договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, укладений 12.12.2019, зареєстрований в реєстрі за № 5539, вирішено питання судових витрат. /т. 2 а.с. 1-7/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач разом із сином покинули територію України 20 лютого 2022 року, при наявності всіх дозвільних документів, після чого відповідач діяла в умовах форс-мажору, в яких першочерговим були безпека та благополуччя дитини. ОСОБА_3 виїжджала за межі території України не з ціллю змінити місце проживання, а з метою створення безпечних умов перебування своєї малолітньої дитини, діяла в умовах війни. При цьому, позивач сам наполягав на тому, щоб з метою забезпечення заходів безпеки ОСОБА_3 виїхала за кордон разом зі своїм сином, що підтверджується скрін-шотами повідомлень, що містяться у матеріалах справи. Також вказувала, що відповідач перебувала на території інших країн в якості особи, яка потребує захисту, самостійно місце свого перебування не обирала, а забезпечувалася даними умовами представниками органами влади тієї країні де перебувала. Наголошувала, що суд першої інстанції обґрунтовував рішення скріншотами з переписки позивача, як належними та допустимими доказами. При цьому, відповіді ОСОБА_3 на дані повідомлення, які долучені до матеріалів справи суд першої інстанції не проаналізував та належної оцінки їм не надав. Окремо звертала увагу суду на заборгованість позивача із сплати аліментів та перебування в реєстрі боржників та те, що позивач не вживав жодних заходів спрямованих на спілкування із сином, проведення з ним зустрічей, не цікавився його соціально-побутовими умовами проживання. Вказувала, що позивача турбує не безпека дитини, а лише створення штучних перешкод для матері дитини, яка перебуваючи кордоном, постійно змушена доводити право свого перебування там належними документами, в тому числі і Договором, який судом безпідставно визнано недійсним. Також вказувала, що відповідно до статті 651 ЦК України судом першої інстанції не було надано оцінку істотності порушення договору як підставі його розірвання. Оскільки, позивачем не надано доказів невиконання відповідачем умов Договору, а також того, що дане порушення є істотним, вважала, що підстави для розірвання Договору та задоволення позовної заяви відсутні. Крім того, задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не призведе до відновлення його прав, оскільки такі права взагалі не порушено, тобто обраний спосіб захисту не є ефективним захистом у зв`язку з чим в задоволенні даного позову має бути відмовлено.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який розірвано рішенням суду від 10.12.2019 /а.с.11,12,13-15/.

12.12.2019 між батьками було укладено Договір про визначення місця проживання дитини (далі - Договір) /а.с.16/.

Договір укладено на наступних умовах, зокрема: мати зобов`язується завчасно попереджувати Батька письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Батьки взаємно зобов`язуються своєчасно інформувати один одного про зміни соціально-побутових умов життя дитини, а також сумлінно виконувати умови Договору (п.п. 2.1-2.2.1, 2.2-2.2.2 Договору).

Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №357 від 31.05.2021 визначено участь батька у вихованні дитини /а.с.18/.

З листування в месенджері та з електронних листів суду відомо, що в період з 24.02.2022 по 07.05.2022 батько дитини систематично намагався дізнатись у відповідача інформацію про місцезнаходження сина та просив зустрічі з ним /а.с.19-23/.

27.04.2022, 02.05.2022, 09.05.2022, 16.05.2022 позивач шляхом надіслання електронних листів звертався до відповідача з проханням надати можливість спілкування з сином, а також до Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації з листом з проханням вплинути на поведінку відповідача щодо ненаданням можливості батьку спілкуватись із сином /а.с.28,30,32,34/.

З листа Міністерства юстиції Італії від 28.04.2022 судом встановлено, що 08.04.2022 ОСОБА_3 повідомила Міністерство юстиції України про те, що у зв`язку із законом воєнного часу вона була вимушена поїхати за кордон разом із дитиною, та стверджувала, що про своє місце перебування та місце перебування сина вона повідомила батька дитини у письмовій формі. Міністерство юстиції Італії листом від 06.05.2022 повідомило Міністерство юстиції України, що ОСОБА_7 заявив, що він не знає в якому місці проживає його дитина, мати виїхала з України до початку війни, відмовилась надавати нове місце проживання дитини та відмовилась від будь-яких контактів з ним /а.с.35-38,41-42/.

08.06.2022 Паламарчук Н.В. , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про розшук дитини зниклої безвісти за особливих обставин /а.с.43-45/.

З відповіді Дарницького УП ГУНП у м. Києві вбачається, що під час телефонної розмови працівника поліції з ОСОБА_3 остання повідомила, що після 08.03.2022 виїхала за межі України, перед від`їздом повідомила про адресу подальшого перебування з дитиною Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Державну прикордонну службу України та батька дитини /а.с.46/.

20.02.2022 ОСОБА_6 виїхав з України в напрямку Київ-Шарм Ель Шейх, що підтверджується витягом з бази даних щодо перетинання державного кордону України за період з 01.01.2022 по 08.23 17.05.2022 /а.с.47/.

З відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 19.05.2022 вбачається, що у своїх поясненнях ОСОБА_8 зазначила, що про виїзд за межі України та про місце перебування дитини повідомила батька у письмовому вигляді /а.с.48/.

У відповідь на звернення позивача, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації направила письмові пояснення ОСОБА_9 , в яких вона повідомляє, що виїхала з України до початку повномасштабного вторгнення у зв`язку із його високою ймовірністю, про що було погоджено з батьком дитини. Станом на 06.06.2022 відповідач разом з дитиною перебуває в Угорщині /а.с.49-51,52,53/.

15.08.2022 представник позивача зверталась із адвокатським запитом до ОСОБА_3 з проханням надати інформацію про місце перебування дитини, надати документи, що підтверджують виїзди дитини за межі України, повідомлення батька, Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Державну прикордонну службу України про такий виїзд /а.с.56-59/.

З рішення Адміністрації мікрорайону V Державної адміністрації Столиці Будапешт від 24.06.2022 встановлено, що інформація про громадянку ОСОБА_10 відсутня /а.с.60,61-62,63/.

31.08.2022 о 22.12 год. з електронної адреси ОСОБА_3 на електронну адресу ОСОБА_4 надійшов лист із повідомленням про те, що зустріч ОСОБА_11 з батьком може відбутись 1 вересня у м. Ужгород у другій половині дня. 02.09.2022 у ОСОБА_4 відбулась зустріч із сином, о 17.17 год. ОСОБА_12 перетинав кордон України в напрямку виїзду в присутності обох батьків /а.с.64,65/.

05.08.2022 представником позивача направлено відповідачу лист із інформацією про втрату чинності афідевітом від 21.10.2021 та про видачу афідевіта від 21.07.2022 у якому вказано про відсутність згоди батька на тимчасове та/або постійне проживання сина поза межами України з матір`ю, будь-які поїздки, переміщення сина за межі України без письмового погодження батька /а.с.120-128/.

Документи на тимчасовий прихисток ОСОБА_3 та ОСОБА_13 дійсні до 04.03.2023, місце заповнення - Будапешт /а.с.149-151,152-154/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 629 ЦК України про те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Так, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, поясненням представників сторін, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами має місце особисті конфліктні відносини щодо виконання відповідачем умов Договору в частині обов`язку матері завчасно попереджати батька письмово із вказівкою точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання та обов`язку батьків своєчасно інформувати один одного про всі зміни соціально-побутових умов життя дитини (п.п.2.1.1., 2.2.1 Договору).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Зміна місця проживання включає у себе як зміну постійного, так і тимчасового місця проживання, а тому, у відповідності до п. 2.1.1. Договору відповідач була зобов`язана завчасно попереджати батька письмово із вказівкою точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

Із наданих сторонами доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач доводила до відома лише сам факт виїзду за межі України із можливим зазначенням країни, до якої здійснено виїзд. Мати дитини протягом року з дня виїзду за межі України та протягом всього строку розгляду справи жодного разу не довела до відома батька адресу місця проживання дитини, що підтверджується матеріалами справи, вивченими судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на те, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною, не звільняє її від виконання умов договору та повідомлення батькові точного місця перебування дитини.

Тексти повідомлень, що містяться у матеріалах справи, на які посилається апелянт, жодним чином не вказують, що хоч одне з них містить точну вказівку на адресу місця знаходження дитини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах особа має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

У свою чергу, відповідач не перебувала та не перебуває на території України і при цьому не довела неможливості повідомити батькові спільної дитини інформацію, яка стосується сина, а саме конкретне місце перебування, умови його життя у новому місці проживання, тобто виконати умови Договору, у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні.

Отже, відповідачем не підтверджено настання для неї як сторони Договору форс-мажорної обставини у вигляді ведення воєнного стану в Україні та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією воєнного стану в Україні та неможливістю виконання відповідних зобов`язань за Договором, при цьому вина відповідача у порушенні зобов`язань за Договором у даному випадку не має ключового значення.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено порушення ОСОБА_3 умов Договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: