Справа № 454/4026/22 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1244/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття зустрічної позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Сокальська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

16 грудня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Сокальська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою.

Ухвалою Сокальського районного суду від 12 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13 лютого 2023 року.

07 березня 2023 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Сокальської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2023 рокувідмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Сокальської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Повернуто ОСОБА_1 1073, 60грн. сплаченого судового збору за квитанцією №56 від 17 лютого 2023р. та 1073,6 0грн. сплаченого судового збору за квитанцією №19 від 06 березня 2023р.

Повернуто зустрічну позовну заяву разом із доданими до неї матеріалами позивачам.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не заперечив того, що первісний та зустрічний позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним,однак повернув зустрічну заяву у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду.

Вказує, що подаючи зустрічний позов, в його тексті вони просили продовжити строк для подачі зустрічного позову у зв`язку з тим, що вони не мали можливості подати його швидше через введення в Україні військового стану, частих повітряних тривог, відключення електроенергії, його незадовільним станом здоров`я, а також тим, що Рада судів України у своїх рекомендаціях від 02 березня 2022р. рекомендувала усім судам виважено підходити до питань пов`язаних із поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Стверджує, що в оскаржуваній ухвалі суд жодним чином не дослідив питання поважності пропуску строку на подання зустрічного позову.

На думку скаржника, первісний та зустрічний позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, так як вони виникають з одних правовідносин користування суміжними земельними ділянками і спільною меж будинковолодінь.

Просить ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про поновлення йому та ОСОБА_2 строку на подання зустрічного позову до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був поданий з пропуском встановленого строку на його подання.

З таким висновком суд погодиться не може із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 12 січня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 та призначено підготовче засідання на 13 лютого 2023 року.

Ухвалу про відкриття провадження отримала ОСОБА_2 28 січня 2023 року, відомості щодо отримання ухвали ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Даною ухвалою встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позову заяву - п`ятнадцять днів з дня одержання копії ухвали.

13 лютого 2023 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сокальського районного суду Львівської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з пошуком ними адвоката та наявності у них наміру подати зустрічний позов.

07 березня 2023 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Сокальської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

В поданій заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили поновити їм строк для подання зустрічного позову у зв`язку з тим, що вони не мали можливості подати його швидше через введення в Україні військового стану, частих повітряних тривог, відключення електроенергії, а також незадовільним станом здоров`я ОСОБА_2 .

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Установлено, що відповідачі зверталися з клопотанням про продовження строку на подання зустрічного позову у передбачений частиною 2 статті 127 ЦПК України строк.

Водночас, суд першої інстанції, у порушення вимог частини 6 статті 127 ЦПК України вказане, клопотання по суті не розглянув, а тому позбавив процесуальної визначеності однієї із сторін процесу.

Враховуючи допущені порушення судом першої інстанції, а також мету та мотиви заявленого клопотання про продовження строку на подання зустрічної позовної заяви, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, для вирішення питання прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.