Справа № 297/1986/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» на ухвалу судді Берегівського районного суду від 30 червня 2023 року (у складі судді Гал Л.Л.) про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» про стягнення солідарно із з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Закарпаттянергозбут» (надалі - Товариство) звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу у червні 2023 р.

Просило видати судовий наказ, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 11 393,68 грн. і судовий збір, сплачений за подання заяви про видачу судового наказу в розмірі 268,40 грн.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 30 червня 2023 р. у видачі судового наказу було відмовлено.

Товариство просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених Товариством у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Доводить про порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-норми ЦПК України, які регулюють наказне провадження не містять прямої заборони щодо видачі судового наказу про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги;

-Товариство пред`являючи вимогу до ОСОБА_1 посилається на те, що з нею укладено договір про постачання електричної енергії, вона фактично користується послугами за вказаною адресою, а ОСОБА_2 є власником об`єкту на яку покладено обов`язок по утриманню майна в належному стані та виконувати взяті на себе зобов`язання по сплаті за послуги з постачання електричної енергії.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Суд виходив із того, що заява Товариства не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки у порушення ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу Товариством зазначено двох боржників - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . При цьому, згідно з вимог ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу може стосуватись лише одного боржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, із таких мотивів.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються ЦПК України, зокрема, відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За приписами ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів; 7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Таким чином, приписами ЦПК України передбачено чіткий склад учасників справи у наказному провадження - це заявник та боржник, при цьому заявником може бути лише особа, якій належить право вимоги.

Водночас, відповідно до приписів статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

На підставі вказаного колегія суддів констатує, що стягнення на підставі судового наказу не допускає наявності кількох боржників і солідарного стягнення із них грошової заборгованості судовим наказом.

Оскільки, вже саме питання солідарності боргу може свідчити про наявність спору, оскільки вказану солідарність необхідно встановлювати, доводити, і не факт, що в спірних правовідносинах матиме місце солідарність боргу, відтак наявність такого роду спору, вже само по собі заперечує можливість розгляду справи в порядку наказного провадження.

Згідно з п.2 ч.1 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Отже, вказана норма закону передбачає наявність одного боржника та одного заявника, проте, в поданій суду заяві про видачу судового наказу, заявник вказує двох боржників.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Тобто, процесуальним законом чітко встановлено, що заявник із заявою про видачу судового наказу має звертатися до боржника із яким укладеного відповідний договір, а не ще додатково до власника нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Ураховуючи це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогами про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 11 393,68 грн. із огляду на невідповідність вказаної заяви вимогам статті 163 ЦПК України.

Також Товариство в апеляційній скарзі просить вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених Товариством у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Із цього приводу колегія суддів зауважує таке.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За змістом положень ч. ч. 1, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України).

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга ст.42 ЦПК України).

Із огляду на це, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування витрат, понесених Товариством у суді апеляційної інстанції належить відмовити, оскільки, зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються. Крім того апелянтом не надано належних доказів щодо наданих послуг виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому належить наголосити, що ч.2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

У стягненні судового збору, сплаченого стягувачем при поданні апеляційної скарги, належить відмовити, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника у разі пред`явлення ним позову до боржника.

Ураховуючи системне тлумачення норм, що регулюють порядок стягнення судових витрат пов`язаних із розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених Товариством витрат понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, оскільки, відшкодування таких витрат, здійснюється у позовному провадженні, у справах наказного провадження такий вид судових витрат не відшкодовуються.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу залишити Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» без задоволення.

2.Ухвалу судді Берегівського районного суду від 30 червня 2023 року залишити без змін.

3.У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

5.Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 р.

Судді: