Дата документу 05.12.2023 Справа № 333/4885/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4885/23 Головуючий у 1 інстанції Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/2101/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Полякова О.З.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС ЛАЙФ» в особі представника Медвідь Олександра Івановича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС ЛАЙФ» про стягнення страхової виплати, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У червні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «АРКС ЛАЙФ» про стягнення страхової виплати.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.09.2022 року ОСОБА_3 , уклала з ТОВ «АРКС ЛАЙФ» Договір страхування життя «Захист на кожен день» (Акцепт), сплатила 400 грн. та отримала на електронну адресу поліс на підтвердження договору.

Згідно з п. 6.1.1. вказаного Договору страховим випадком є смерть застрахованої особи внаслідок хвороби, яка настала протягом дії Договору. У такому випадку розмір виплати складає 100% страхової суми, тобто 100 000 грн.00 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у Відні (Австрія). На час смерті ОСОБА_3 перебувала у шлюбі та проживала разом з чоловіком ОСОБА_1 .

23.10.2022 року на номер гарячої лінії відповідача звернувся позивач та залишив заявку про настання страхового випадку, де йому порекомендували звернутись до відділення банку, коли він повернеться до України. Після цього, ОСОБА_1 з аймався організацією

перевезення трупу ОСОБА_3 з Австрії до України. 30.10.2022 року позивач поховав дружину на кладовище села Калинівка, Березівського району в Одеській області. 07.11.2022 року ОСОБА_1 отримав офіційний переклад висновку причин смерті ОСОБА_3 .

В період з 05.11.2022 року по 10.11.2022 року позивач неодноразово телефонував на номер «гарячої лінії» відповідача та намагався вирішити питання зі страховкою. Проте, працівники відповідача відмовлявся надати чіткі пояснення щодо прийняття документів по страховому випадку.

В той час ОСОБА_1 проживав у м. Львові, тому звернувся до відділення «ПриватБанку», що знаходиться за адресою вул. Городоцька, буд. 41 як до страхового агенту за договором. Менеджер вказаного банку прийняла від позивача заяву щодо страхової виплати за Договором від 22.09.2022 року із усіма документами, що стосувалися смерті ОСОБА_3 .

У подальшому, через воєнний стан у державі та окупації м. Мелітополь, позивач змушений був переміщуватися по Україні, тому зі Львова переїхав до Київської області.

26.12.2022 року ОСОБА_1 зранку звернувся до відділення «ПриватБанку», розташованого за адресою: вул. Сагайдачного, 20а (ТРЦ «Маєток»), с. Софіївська Борщагівка, Бучанського районну, Київської області з метою з`ясування стану свого звернення. Менеджер банку повідомила, що не бачить ніякого попереднього звернення від нього, після чого прийняла повторно заявку. Так як, зі слів менеджера, в той час були проблеми зі зв`язком та у позивача із собою не було перекладу висновку причин смерті ОСОБА_3 , домовилися про повторний його візит у відділення в другій половині дня. Приблизно о 17:30-18:00, того ж дня ОСОБА_1 повторно звернувся до вказаного відділення, де йому менеджер повідомила, що їй надійшла відмова по зверненню. Лист про відмову дуже великий, і надати позивачу вона не може, тому що лист тільки для внутрішнього користування.

26.12.2022 року невістка позивача - ОСОБА_4 , зверталась на «гарячу лінію» ТДВ «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ», за номером та розповіла оператору про вищевказану ситуацію.

27.12.2022 року позивачу зателефонував представник ТДВ «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ», та повідомив що йому відмовлено по зверненню від 26.12.2022 року через те, що страховка діє тільки на території України, а застрахована особа померла за її межами.

Враховуючи, що в електронному полісі (акцепті) Договору було вказано території дії страховки увесь світ, крім територій АР Крим, м. Севастополь, населених пунктів Луганської та Донецької областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, тому представником позивача було здійснено відповідний запит до ТДВ «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ».

12.05.2023 року на адресу представника позивача надійшла відповідь, з якої дійсно вбачається, що відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що місце дії укладеного договору лише Україна, крім тимчасово окупованих територій, а не весь світ.

На думку позивача ТДВ «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ» порушила вимоги пункту 12.1. укладеного Договору, а також вимоги Закону України «Про страхування», тому має сплатити як страхове відшкодування суму у розмірі 100 000 грн. Так як позивач є спадкодавцем після смерті ОСОБА_3 , тому має отримати вказану суму страхового відшкодування.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ТОВ «АРКС ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 100 000 гривень.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року частково задоволено клопотання про стягнення судових витрат.

Стягнуто з ТОВ «АРКС ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями суду ТОВ «АРКС ЛАЙФ» в особі представника Медвідь О.І. подало апеляційну, в якій зазначено, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні підстави для здійснення страхової виплати, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано документи, передбачені умовами договору, застрахована особа померла на території, що не входить до переліку територій на яких діє Договір, а також тим, що у Додатку №1 до Договору (переліку хвороб) відсутні хвороби застрахованої особи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення зазначеним вимогам відповідають.

Судом встановлено, що 22.09.2022 року ОСОБА_3 уклала з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ» Договір добровільного страхування життя на випадок хвороби (електронний поліс № DNHOHI-228M1VT).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у Відні, Австрія. На час смерті ОСОБА_3 перебувала у шлюбі та проживала разом з чоловіком - ОСОБА_1 - позивачем у справі. Факти укладення шлюбу та проживання за однією адресою підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.04.1982 року та відповідними штампами в паспортах громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_3

08.11.2022 року позивач як спадкоємець першої черги звернувся до відповідача із заявою та іншими документами щодо виплати страхового відшкодування по факту смерті ОСОБА_3 .

Зазначено, що з приводу належності позивача, у суду сумніви відсутні. На час смерті ОСОБА_3 позивач перебував з нею у шлюбі та постійно проживав із спадкодавцем.

Встановлено, що взаємини між позивачем та відповідачем регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про страхування».

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», ст.979 ЦК України договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частина 1 ст.1229 ЦК України встановлює, що страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 3 ст.1268 ЦК України встановлює що, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом зазначено, що під час судового розгляду представником відповідача не було заявлено жодного клопотання з цього приводу, не заявлялися клопотання і з приводу залучення третіх осіб, натомість представником позивача, на думку суду, було надано достатньо доказів, що ОСОБА_1 є спадкодавцем після смерті ОСОБА_3 і відповідно належним позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Частинами 1 та 2 ст. 991 ЦК України визначено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст.991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії

страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Аналогічна норма містися і в ст. 26 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що з відповіді начальника відділу врегулювання збитків Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ» Сидорчук О. від 08.11.2022 року вбачається, що відповідач відмовляє ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, вказуючи про відсутність для цього правових підстав. У своїй відповіді ОСОБА_5 фактично перераховує певні пункти укладеного з ОСОБА_3 договору і підсумовуючи вказує лише про те, що в процесі врегулювання заявленого випадку, страховиком встановлено та документально підтверджено наявність обставин, що у зав`язку з вищенаведеним є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Після звернення представника позивача у березні 2023 року, ОСОБА_5 надала відповідь, що страхова компанія вже прийняла рішення по заяві ОСОБА_1 і послалася на відповідь страхової компанії позивачу від 08.11.2022 року.

Зазначено, що на питання суду під час судового розгляду, що саме стало підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник відповідача зазначив, що виключно по місцю дії договору, тобто сталася технічна помилка і у договорі було місцем дії договору зазначено увесь світ, замість Україна.

Вказані пояснення не спростовуються і змістом зазначених відповідей ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що фактично єдиною причиною прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування стало місце дії договору. Інших причин, які б вказували на підставу відмови у вказаній виплаті, не було зазначено у відповідях ОСОБА_6 . Захищаючи свої інтереси ОСОБА_1 і звернувся до суду фактично оскаржуючи рішення страхової компанії тільки з приводу місця дії договору, тому що інших причин у відповідях вказано не було. За таких обставин, судом не враховуються доводи представника відповідача, що фактично крім дії місця договору позивач мав би надати інші документи, у т.ч. медичні та які підтверджують, що ОСОБА_1 є єдиним спадкодавцем після смерті ОСОБА_3 , так як жодних вимог з цього приводу у відповідях ОСОБА_5 не було.

Електронний договір страхування життя від 22.09.2022 року (акцепт), підписаний між ОСОБА_3 та відповідачем є індивідуальною частиною електронного договору добровільного страхування життя на випадок захворювання (пропозиція, оферта).

Дійсно у договорі добровільного страхування життя на випадок захворювання у розділі 11 вказано, що територією страхування є Україна, крім територій Автономної Республіки Крим, міста Севастополь, населених пунктів Луганської та Донецької областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення або в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил, а також місцевості, де офіційно оголошено надзвичайний стан або загрозу стихійного лиха, які визнано зонами відчуження внаслідок аварії на ЧАЕС.

Водночас у електронному договорі страхування життя від 22.09.2022 року у розділі 12 вказано, що місце дії договору весь світ, в т.ч. Україна, крім територій Автономної Республіки Крим, міста Севастополь, населених пунктів Луганської та Донецької областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення або в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил.

Тобто фактично в індивідуальній частині електронного договору добровільного страхування життя на випадок захворювання розширена територія дії договору (зазначено, що весь світ і виключено місцевості, де офіційно оголошено надзвичайний стан або загрозу стихійного лиха, які визнано зонами відчуження внаслідок аварії на ЧАЕС) і саме цей договір був підписаний ОСОБА_3 .

На думку суду, умови, які були підписані сторонами і відповідно мали б виконуватися, викладені саме в електронному договорі добровільного страхування життя на випадок захворювання від 22.09.2022 року (електронний поліс № DNHOHI-228M1VT).

Відповідно до п. 6.1 договору добровільного страхування життя на випадок захворювання від 22.09.2022 року страховим випадком є смерть застрахованої особи внаслідок хвороби, яка настала протягом дії договору з розміром виплати 100 000 грн.

Встановлено, застрахована особа ОСОБА_3 внаслідок хвороби померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто впродовж дії вказаного договору (до 22.09.2023 року). Померла у м. Відень (Австрія), яке не розташоване на території Автономної Республіки Крим, міста Севастополь, населених пунктів Луганської та Донецької областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення або в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил, тобто місць, що виключені з переліку місця дії договору.

Отже, подія, яка відбулася 22.10.2022 року з ОСОБА_3 має усі ознаки страхового випадку, із настанням якого у відповідача виникає обов`язок здійснити страхову виплату у розмірі 100 000 грн.

Судом зазначено, що наявність технічної помилки з боку страховика, про яку зазначив представник відповідача, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції

11.09.2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про постановлення додаткового рішення та стягнення судових витрат з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «АРКС ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду, виходячи з наступного.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторонни крім випадків надання правничої допомоги зарахунок держави(ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданихпослуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданняпослуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1). Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішенн япо суті позовних вимог(ч.2). У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченомустаттею 270цього Кодексу (ч. 3).

Судом першої інстанції зазначено, що 05.09.2023 року до закінчення судових дебатів представник позивача зазначила, що буде подавати заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом з відповідними доказами протягом п`яти днів з дати ухвалення судом рішення по цій справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2023 року позов задоволено, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АРКС ЛАЙФ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100000 грн., повний текст якого складено 08.09.2023 року.

11.09.2023 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про постановлення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат.

Як доказ понесених витрат на надання професійної правничої допомоги, позивачем долучено до матеріалів заяви: договір про надання правової допомоги від 20.03.2023 року №01, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Смирновою Л.П., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок вартості наданої правової допомоги ОСОБА_1 у цивільній справі №333/4885/23 на суму 10050 грн. від 07.09.2023 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 07.09.2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.03.2023 року №01 на суму 5000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера від 07.09.2023 року №02 на суму 5050 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши надані адвокатом Смирновою Л.П. документи, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі«East/WestAlliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі«Баришевський проти України`зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 178/1522/18.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт та подання представником ТОВ «СК «АРКС ЛАЙФ» частково обґрунтованого відзиву, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм

матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалені з додержанням вимог закону і підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «АРКС ЛАЙФ» в особі представника Медвідь Олександра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді: