Справа № 747/552/23
Провадження № 2/747/141/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.12.2023 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Талалаївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та третьої особи. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником 2/3 частки житлового приміщення по АДРЕСА_1 . Власником 1/3 частки є сестра позивача ОСОБА_4 , яка на даний час проживає в м Сімферополь. В даному будинку зареєстрована, але не проживає близько 2 років відповідач ОСОБА_3 , вона мешкає за кордоном у Польщі, адреса фактичного її місцезнаходження позивачу не відома, йому відомо, що там вона створила нову родину. Відповідач у належному позивачу будинку по місцю реєстрації не проживає, будинком не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей у будинку немає. Позивачем не створювались перешкоди відповідачці у користуванні та проживанні у будинку. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює йому перешкоди у користуванні житловою площею, оскільки він не може скористатись субсидіями по сплаті комунальних послуг та не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 25 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадженя по справі та призначено підготовче судове засідання на 26 жовтня 2023року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 26 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 11 грудня 2023 року, та ухвалено повідомити відповідача та третю особу шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади України.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили задовольнити, оскільки відповідач вже не є членом сім`ї позивача, шлюб між ними розірваний, вона більше двох років не проживає у будинку позивача, де вона на даний час, позивачу невідомо. Реєстрація відповідача у будинку позивача створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні його власністю.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 про місце, дату і час судового засідання повідомлені шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України у відповідності до ст. 128 ЦПК України, яке розміщено 26 жовтня 2023 року. Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов не подала, про дату час і місце судового розгляду повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд за встановлених обставин за згодою позивача та його представника ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов.

Судом, заслухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи по суті встановлені фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і на підставі яких встановлені відповідні обставини. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частки житлового приміщення по АДРЕСА_1 . Власником 1/3 частки є сестра позивача ОСОБА_4 , яка проживає в м Сімферополь, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.01.2010 року (а.с.14) та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Прилуцьке МБТІ» від 22.11.2010 року (а.с.15).

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок від 20.05.2010 року по АДРЕСА_1 власником 2/3 частки житлового приміщення зазначений ОСОБА_1 . Будинок з надвірними будівлями у відповідності до технічного паспорту належним чином введений в експлуатацію (а.с.16-18). Згідно копії карточки прописки серед зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 значаться відповідач ОСОБА_3 (а.с.19-21) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб по АДРЕСА_1 від 02.09.2023 року, виданої Талалаївською селищною радою, ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає (а.с.25) Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 19.09.2023 року, проведеного комісією Чернецького старостинського округу Талалаївської селищної ради, за даною адресою крім власника зареєстрована, зокрема, колишня дружина ОСОБА_3 яка не проживає близько двох років (а.с.26). 31 травня 2023 року ОСОБА_1 звертався до «Центру надання адміністративних послуг Талалаївської селищної ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 (а.с.27). Повідомленням від 08.06.2023 року йому було відмовлено, оскільки ним не надана згода співвласника житла, а саме ОСОБА_4 (а.с.28). Рішенням Талалаївського районного суду від 19 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний (а.с.24). Ту обставину, що колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_1 не проживає більше двох років, а саме вона була відсутня ще за пів року до війни, підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у відповідності до ч. 1. ст.4 ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, як це передбачено ч. 1. ст.13 ЦПК України. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 являється колишньою дружиною ОСОБА_1 , але довгий час не проживає у належному позивачу будинку. Сам факт її реєстрації створює перешкоди позивачу у володінні, користуванні і розпорядженні належному йому на праві співвласності майном.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 в спірному будинку не проживає більше двох років, то аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідає пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч. 1 ст. 247, ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Талалаївським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В.Тіщенко