ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1630/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2649/23 Категорія: на ухвалу Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Новицької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Сібільової Олени Вікторівни на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Черкаський відділ управління Державної міграційної служби у Черкаській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

За змістом поданої заяви, заявник просив суд встановити особу заявника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року проживав на території України. Заява подана з метою отримання паспорту громадянина України.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 на даний час є особою без громадянства і встановлення факту йому необхідне фактично не для отримання паспорту, як він зазначає, а для набуття громадянства України за територіальним походженням.

Суд дійшов висновку, що заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту з метою набуття громадянства України. При цьому законодавством передбачено позасудовий порядок набуття громадянства України, а рішення щодо відмови у його наданні підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Вимоги заявника у цій справі, пов`язані з доведенням підстав для визнання (підтвердження) за ним певного правового статусу, а саме отриманням громадянства, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. За предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Отже, встановивши, що за предметом та можливими правовими наслідками вимоги ОСОБА_1 пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, тому не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Суд дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для відмови у відкритті провадження у цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сібільова О.В., вважаючи ухвалу суду незаконною і необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, просила її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подана заява не містить обґрунтувань щодо набуття громадянства України заявником на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України», про що помилково зазначено судом першої інстанції. З матеріалів справи вбачається, що заявник проживав на території України з 1990 року, отже має право на набуття громадянства України за ст. 3 вказаного закону.

Крім того, заявник не погоджується з тим, що дана категорія справ підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 499/700/19.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство" і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України з 1990 року, для набуття ним громадянства України за територіальним походженням, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Такі висновки суду узгоджуються із позицією суду касаційної інстанції викладеною у численних постановах при розгляді подібних правовідносин, зокрема у постанові Верховного суду від 20 липня 2022 року у справі № 517/28/20, від 05 грудня 2022 року у справі № 755/15727/21, від 29 червня 2022 року у справі № 522/9243/20, від 07 серпня 2023 року у справі №756/16751/21.

Розгляд даної категорії справ віднесений до цивільного судочинства за правилами у порядку окремого провадження, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сібільової Олени Вікторівни задовольнити.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2023 рокускасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Черкаський відділ управління Державної міграційної служби у Черкаській області, про встановлення факту, що має юридичне значеннянаправити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Судді: