Справа № 358/1150/22 Провадження № 2/358/289/23
30 серпня 2023 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -
В С Т А Н О В И В:
Посилаючись на положення ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивачка просить позов задовольнити, оскільки наявність накладеного арешту на майно, який не виключений з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, перешкоджає їй в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому її право на майно підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна.
Представник позивачки - адвокат Орло Ю.В. подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило.
Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 282-284 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується: копією договору дарування 49/100 будинку № ВАО № 478032 від 23.09.2003, який засвідчено приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Іщенко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3593; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4375073 від 06.08.2004; копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (35/100 частини житлового будинку) серії НОМЕР_1 від 14.05.2009; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (35/100 частини житлового будинку) № 22720467 від 14.05.2009 (а.с. 3-6).
З копії обліково-статистичної картки, що приєднано до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 07.02.2023, вбачається що матеріали цивільної справи №2-470/1984 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна, 11 липня 1985 року було надіслано за підсудністю до Миронівського народного суду Київської області.
На запит суду про витребування доказів Миронівським районним судом Київської області надано відповідь № 03-06/15/23 від 18.04.2023, з якої вбачається, що судове рішення у цивільній справі № 2-470/1984 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна відсутнє (а.с.39).
За інформацією Київського обласного державного нотаріального архіву №1009/01-17 від 14.07.2023, існує запис про накладення заборони на майно (арешт) за адресою: АДРЕСА_1 . Копії документів на підставі яких було накладено зазначену заборону та інформації щодо зняття заборони та інші відомості надати неможливо в зв`язку з їх відсутністю (а.с.65).
Існування заборони відчуження нерухомого майна перешкоджає ОСОБА_1 вільно розпоряджатися своїм майном.
Таким чином, станом на день звернення до суду, ОСОБА_1 якій належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 , який перебуває під арештом, не являється стороною виконавчого провадження, а наявна заборона відчуження належного позивачці житлового будинку на даний час не має жодних правових підстав, тому захист прав позивачки ОСОБА_1 можливий в порядку цивільного судочинства на підставі наступних положень матеріального закону.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду.
За правилами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Через наявність арешту на майно, позивачка позбавлена можливості його відчужити, чим порушуються її як власника щодо розпорядження своїм майном на власний розсуд.
У позовній заяві відсутні дані чи відомості, які вказують на необхідність існування арешту (обтяження) на належне позивачу майно, під час розгляду справи таких даних чи відомостей суду також не було надано.
Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 11, 200, 206, 208, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов