Справа № 462/2506/20
Провадження № 2/466/148/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарях Молінській С.В., Настасяк Б.І., Хомляк О.П.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зошій Юрій Йосипович, до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Кіт Христина Ігорівна, до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення розміру ідеальних часток у спільної сумісної власності на квартиру,

у с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зошій Юрій Йосипович, пред`явила в Залізничний районний суд м. Львова позов до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.

Як на підставу позовних вимог зіслалась, зокрема, на те, що вона, ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 володіють на праві спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорта вказана квартира складається: з 2-х житлових кімнат площею 13,7 кв.м та площею 11,0 кв.м, коридору площею 7,9 кв.м, кухні площею 7,8 кв.м, санвузла площею 3,1 кв.м, кладової площею 0,5 кв.м, лоджії площею 2,6 кв.м, комірки площею 0,7 кв.м.

На даний час між ними, співвласниками квартири, не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою, відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом та неврегульованим залишається питання оплати комунальних послуг.

Поділ квартири в натурі між співвласниками є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами.

З огляду на наведені в позовній заяві обставини, враховуючи положення ст. ст. 321, 355, 360, 364, 370, 379, 380, 391 ЦК України, правові позиції, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності», постанові Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», просить ухвалити рішення, яким встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- у користування позивача ОСОБА_1 виділити: житлову кімнату під номером 104-2, площею 13,7 кв.м, 1/2 частину лоджії під номером 104-7, площею 1,3 кв.м (2,6 кв.м : 2 = 1,3 кв.м) (ліва сторона), а всього площею: 15,0 кв.м;

- у користування відповідача ОСОБА_2 виділити: житлову кімнату під номером 104-3, площею 11,0 кв.м, комірку під номером 104-8, площею 0,7 кв.м, 1/2 частину лоджії під номером 104-7, площею 1,3 кв.м (2,6 кв.м : 2 = 1,3 кв.м) (права сторона), а всього площею: 13,5 кв.м.

- залишити у спільному користуванні співвласників квартири коридор, площею 7.9 кв.м, кухню, площею 7.8 кв.м, та санвузол, площею 3,1 кв.м.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору, витрат на правову допомогу та на проведення експертизи.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М. від 06 травня 2020 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою направлені для розгляду за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зошій Ю.Й., до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

28 січня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Кіт Х.І., подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності, яку ухвалою судового засідання Шевченківського районного суду м. Львова 03 березня 2021 року прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування позовних вимог представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кіт Х.І. покликається, зокрема, на те, що у 1985 році її довіритель отримав ордер на спірну квартиру від будівельної організації «Будівельне управління №150», в якій працював столярем.

На час отримання ордеру ОСОБА_2 перебував у шлюбі із ОСОБА_6 , яка мала двох дітей від попередньо шлюбу, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та після отримання ордеру на квартиру він прописав у неї всіх членів сім`ї.

У 1992 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано після чого остання знялася з реєстрації сама, а також виписала своїх дітей, оскільки вони хотіли отримати іншу квартиру.

ОСОБА_6 разом з своїми доньками ОСОБА_1 та ОСОБА_7 отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ордеру від 14 травня 2002 року.

13 серпня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом приватизації набули право спільної сумісної власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 13 серпня 2007 року №895-Ж-Ш.

Після приватизації квартири ОСОБА_1 23 серпня 2007 року з власної ініціативи виписалася з вищевказаної квартири. Фактично після приватизації квартири вона в квартирі не проживала, не користувалася нею, жодним чином не докладалася до утримання та забезпечення майна, не сплачувала комунальних послуг.

ОСОБА_1 є алкозалежною особою та місце її постійного проживання ОСОБА_2 невідомо. Проте у той же час вона систематично приходить у квартиру, яка є предметом спору, нищить майно, яке знаходиться у квартирі, ламає замки у квартирі, обзиває нецензурними словами та принижує ОСОБА_2 .

Позивач неодноразово звертався із заявим у правоохоронні органи з приводу вчинення насильства, хуліганських дій та нищення майна з боку відповідачки.

Вона неодноразово вибивала в квартирі двері, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приходила із людьми, алко- і наркозалежними та влаштовували у квартирі скандали, виганяла позивача із квартири, оскільки він забороняв їм розпивати алкогольні напої та вживати наркотичні речовини, курити траву.

Відповідачка створює умови неможливі для користування та розпорядження майном. Позивач вживав заходів щодо досудового врегулювання порядку користуванням майном. Пропонував відповідачці викупити її частку, або продати їй свою частку. Відповідачка категорично відмовляється, хоча у той же час не проживає у спірній квартирі та чинить перешкоди у користування квартирою позивачу.

Відповідно до висновку експерта поданого у додатках до первісного позову здійснити технічний виділ в натурі часток не видається можливим, оскільки квартира знаходиться на дев`ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку та не може бути розділена у два окремі самостійні об`єкти.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Враховуючи наведені в зустрічному позові обставини, просить ухвалити рішення, яким припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визначення за ОСОБА_2 право власності на 2/3 ідеальних частки у квартирі , а за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частку в цій квартирі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зошій Ю.Й. вирішено перейти до розгляду справи за вищевказаним первісним та зустрічним позовами за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

05 жовтня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зошій Ю.Й. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- у користування ОСОБА_1 виділити: житлову кімнату під номером 104-2, площею 13,7 кв.м, частину лоджії під номером 104-7, площею 1,3 кв.м, а всього площею: 15,0 кв.м;

- у користування відповідача ОСОБА_2 виділити: житлову кімнату під номером 104-3, площею 11,0 кв.м, комірку під номером 104-8, площею 0,7 кв.м, приміщення кладової під номером 104-6, площею 0,5 кв.м.

- залишити у спільному користуванні співвласників квартири коридор, площею 7.9 кв.м, кухню, площею 7.8 кв.м, та санвузол, площею 3,1 кв.м.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору, витрат на правову допомогу та на проведення експертизи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року підготовче провадження в цивільній справі №462/2506/20 було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 24 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зошій Ю.Й. позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені у первісному позові та уточненні до нього, проти задоволення зустрічного позову заперечив та вважає що такий має розглядатись в окремому провадженні.

В судовому засіданні 24 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кіт Х.І. проти первісного позову заперечила та просила задовольнити зустрічний позов, зіславшись на викладені у ньому обставини.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 01 грудня 2023 року о 16.00 год., учасники справи та їх представники не з`явились та матеріалах справи містяться заяви представників сторін ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , з яких вбачається, що вони просять завершувати розгляд справи у їх відсутності.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування підготовчого судового засідання 01 грудня 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зошій Ю.Й., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кіт Х.І., з`ясувавши обставини на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 13 серпня 2007 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу цього Управління від 13 серпня 2007 року №895-Ж-Ш.

Відповідно до цього свідоцтва про право власності на квартиру спірна квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

З пояснень представників сторін та долученої до справи копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 13 липня 2007 року, спірна квартира складається: з житлової кімнати під номером 104-2 - площею 13,7 кв.м, житлової кімнати під номером 104-3 - площею 11,0 кв.м, коридору під номером 104-1 - площею 7, 9 кв.м, кухні під номером 104-5 - площею 7,8 кв.м, санвузла під номером 104-4 - площею 3,1 кв.м, кладової під номером 104-6, - площею 0,5 кв.м, лоджії під номером 104-7 - площею 2,6 кв.м, комірки під номером 104-8 - площею 0,7 кв.м.

З пояснень представників сторін в судовому засіданні та обставин, які викладені в первісному і зустрічному позовах, вбачається, що на даний час між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як співвласниками спірної квартири, не досягнуто згоди щодо певного порядку користування цією квартирою між ними мають місце конфлікти та неврегульованим залишається питання щодо оплати комунальних послуг.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з положеннями ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом зазначеної норми матеріального права власник, у тому числі житлового приміщення або будинку, має вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та факту наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Такі ж висновки витікають також з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в якому роз`яснено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

З матеріалів даної справи вбачається, що поділ спірної квартири в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року за №6-1500 цс15, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві спільної сумісної власності на спільне майно, які є ідеальними. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Враховуючи наведені норми, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення та сторонам необхідно встановити порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту. Вказаний порядок відповідатиме інтересам всіх проживаючих у квартирі.

А саме, слід встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити у користування позивача ОСОБА_1 : житлову кімнату під номером 104-2 площею 13,7 кв.м; частину лоджії під номером 104-7 площею 1,3 кв.м;

- виділити у користування відповідача ОСОБА_2 : житлову кімнату під номером 104-3 площею 11,0 кв.м; комірку під номером 104-8 площею 0,7 кв.м, приміщення кладової під номером 104-6 площею 0,5 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: коридор під номером 104-1 площею 7,9 кв.м; кухню під номером 104-5 площею 7,8 кв.м, та санвузол під номером 104-4 площею 3,1 кв.м.

Щодо відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_1 , то такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стосується зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення розміру ідеальних часток у спільної сумісної власності на квартиру, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, судом встановлено, сторони по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 13 серпня 2007 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу цього Управління від 13 серпня 2007 року №895-Ж-Ш.

Відповідно до цього свідоцтва про право власності на квартиру спірна квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з приписами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За таких обставин, беручи до уваги те, що квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано на праві приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виходячи з рівності часток кожного з учасників спільної сумісної власності на майно, суд дійшов до висновку, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/2 ідеальну частку, а частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 також становить 1/2 ідеальну частку.

Обставин, які мають істотне значення, і які би слугували підставою для збільшення розміру ідеальної частки ОСОБА_2 в праві власності спільної власності на спірну квартиру судом не встановлено та цих обставин також не доведено відповідачем Духніцьким ПА..

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 49, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зошій Юрій Йосипович, до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити у користування позивача ОСОБА_1 : житлову кімнату під номером 104-2 площею 13,7 кв.м; частину лоджії під номером 104-7 площею 1,3 кв.м;

- виділити у користування відповідача ОСОБА_2 : житлову кімнату під номером 104-3 площею 11,0 кв.м; комірку під номером 104-8 площею 0,7 кв.м, приміщення кладової під номером 104-6 площею 0,5 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: коридор під номером 104-1 площею 7,9 кв.м; кухню під номером 104-5 площею 7,8 кв.м, та санвузол під номером 104-4 площею 3,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3654,50грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят копійок) сплаченого судового збору та 2 000,00грн. (дві тисячі гривень) витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення розміру ідеальних часток у спільної сумісної власності на квартиру задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визначити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 908,00грн. (дев`ятсот вісім гривень) сплаченого судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк