ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 690/522/22

провадження № 22-ц/818/2268/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року у складі судді Новіченко Н.В.,-

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» ( надалі Банк) звернулося суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 23 959, 65 доларів США, з яких 21 592, 98 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 1 614, 67 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 752. 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.12.2006 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № НАЕЕGK01270005, на підставі якого останній було надано кредит у розмірі 56 531, 00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 15.12.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № НАЕЕGK01270005/1 за умовами якого остання поручилась за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Оскільки ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, гроші за кредитним договором не повернула, позивач був змушений вирішив звернутися до суду з даним позовом.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № НАЕЕGK01270005 від 15.12.2006 у розмірі 6 193 (шість тисяч сто дев`яносто три) доларів США 65 центів, що еквівалентно 226 493 (двісті двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто три) грн 11 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 698 (одна тисяча шістсот дев`яносто вісім) грн. 70 коп з кожної.

Рішення мотивовано тим, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки нарахована позивачем сума винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит. Умови договору кредиту, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, тому заборгованість повинна бути розрахована без їх урахування. Судом встановлено, що на виконання нікчемних умов Кредитного договору за період з 23.01.2007 року по 25.01.2022 року ОСОБА_1 сплатила 17 014, 00 доларів США , тому зазначена сума підлягає зарахуванню в першу чергу для погашення відсотків за користування кредитом у розмірі 1 614, 67 доларів США, як це передбачено п.3.3. Кредитного договору, а залишок у розмірі 15 399, 33 грн підлягає зарахуванню да нарахованої суми боргу за тілом кредиту. За наслідками проведеного зарахування, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості позичальника о Кредитному договору складає 6 193, 65 доларів США, що еквівалентно 226 493, 11 грн.

Не погодившись з рішенням суду АТ «Приват Банк» подалоапеляційну скаргу. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просило судове рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтовані тим, що судом зроблено помилковий висновок про нікчемність умов договору в частині встановленої щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, оскільки позичальника було проінформовано про істотні умови договору, який було підписано позичальником. Суд застосував до спірних правовідносин закон що не підлягав застосуванню. А саме, закон України « Про захист прав споживачів», що діяв на час укладення Кредитного договору не передбачає умов договору, що не можуть бути включені до змісту договору споживчого кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Посилався на рішення КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржене рішення вказаним нормам цивільного процесуального права відповідає.

Як встановлено судом, 5.12.2006 року між позивачем (Банк), та відповідачем-1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № НАЕЕGК01270005 (далі Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 15.12.2006 року по 14.12.2026 року включно, у вигляді невідновлювальної лінії в сумі 56 531, 00 доларів США (далі кредит) на придбання житла за адресою АДРЕСА_1 47 000, 00 доларів США, а також на оплату страхових платежів у розмірі 9 561, 00 доларів США, у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75% від суми виданого кредиту у момент настання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення дострокового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим Договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент настання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 554, 43 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

За умовами п. 1.2. Кредитного договору кредит надається в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди і комісії в зазначені даним договором строки.

Пунктами 2.2.2., 2.2.3. Кредитного Договору на Позичальника покладено обов`язок сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити Банку винагороду і комісію згідно п. п. 1.1. і п. 6.2. даного договору.

Відповідно до п. 3.7. Кредитного договору Позичальник сплачує Банку винагороду в розмірі й у строки, зазначені в п. 1.1. даного Договору. Якщо згідно з п. 1.1. даного Договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 1.1.) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться.

Згідно з п. 6.2. Кредитного договору при невиконанні Позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, Банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому, Позичальник сплачує Банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між несплаченими Позичальником на день здійснення моніторингу коштами, нарахованими Банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться Позичальником за даним Договором є відсотками в розумінні ЦК України.

15.12.2006 року між позивачем (Кредитор) та відповідачем-2 (Поручитель) було укладено Договір поруки № НАЕЕGК01270005/1 (далі Договір поруки), предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором від 15.12.2006 № НАЕЕGК01270005, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 47 000, 00 доларів США, а Боржник повинен виконати зобов`язання з:

- повернення кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної лінії в сумі 56 531, 00 доларів США на наступні цілі: придбання житла за адресою АДРЕСА_1 47 000, 00 доларів США, а також на оплату страхових платежів у розмірі 9 531, 00 доларів США у строк до 14.12.2026 року включно;

- сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% за місяць у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця;

- щомісячного надання грошових коштів у період сплати в сумі 554, 43 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією;

- сплати відсотків за користування кредитом при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 2,16% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються Боржником окремо понад сумі щомісячного платежу за кредитом разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу;

- сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до умов та строків, передбачених Кредитним договором. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк до 14.12.2026 року, або у строки згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до Кредитного договору);

- сплати пені в розмірі 1,00% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі.

Згідно з п. 2 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (п. 3 Договору поруки).

Відповідно до п. 4 Договору поруки у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 5 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1 цього Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання(-ь).

За умовами п. 6 Договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі Кредитора, протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Згідно з п. 12 Договору порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Судом встановлено та сторонами на заперечується, що позивач виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу-1 кредит у розмірі 56 531, 00 доларів США.

Згідно наданого позивачем розрахунку, за відповідачем-1 значиться заборгованість у розмірі 23 959, 65 доларів США, з яких:

- 21 592, 98 доларів США заборгованість за тілом кредиту;

- 1 614, 67 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 752, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом.

29.09.2022 року позивачем на адресу відповідачів були направлені повідомлення № 30.1.0.0/2-60634DNH6T204 про погашення боргу у розмірі 5 036, 15 доларів США, які відповідачами були залишені без задоволення.

Відповідач-1 визнає наявність заборгованості за тілом кредиту та наявність заборгованості за відсотками, проте вважає що вона підлягає перерахуванню, оскільки передбачені п. 1.1. Кредитного договору платежі є платою за послуги, що супроводжує кредит, а тому вказані пункти Кредитного договору є нікчемними, посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 641/11984/15-ц, від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Проте, у період з 23.01.2007 року по 25.01.2022 року відповідачем-1 було сплачено щомісяця по 94 доларів США комісії (винагороди за надання фінансового інструменту) на загальну суму 16 302, 00 доларів США, на підставі нікчемних умов правочину, внаслідок чого сплачені кошти мають бути зараховані на погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами. Таким чином, за розрахунком відповідача-1 загальна сума боргу складає 6 905, 65 доларів США ((21 592, 98 доларів США заборгованість за тілом кредиту + 1 614, 67 доларів США заборгованість за відсотками) 16 302, 00 доларів США сплаченої комісії).

З цих підстав, ОСОБА_1 заперечує проти позову в частині стягнення комісії в сумі 752, 00 доларів США, оскільки вона нарахована на підставі нікчемних умов правочину.

Зі змісту первинних бухгалтерських документів, а саме виписки по картковому рахунку відповідача-1, вбачається, що відповідачем-1 на користь позивача була сплачена комісія у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту за період з 23.01.2007 року по 25.01.2022 року у загальному розмірі 17 014, 00 доларів США, а не 16 302, 00 доларів США, як помилково вказує відповідач-1 у відзиві на позов (помилка допущена внаслідок арифметичних підрахунків).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про банки та банківську діяльність» та ЦК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову дійшов висновку, що умови договору є нікчемними з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів» та норм Цивільного Кодексу.

Судова колегія погоджується з такими висновками.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За правилами ст. 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час звернення до суду, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Відповідно до ч. ч. 1 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.10. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

31.11. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).

31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

31.26. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.

32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) та від 19 серпня 2020 року в справі № 641/11984/15-ц (провадження № 61-37843св18) надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до п. 3.7. Кредитного договору Позичальник сплачує Банку винагороду в розмірі й у строки, зазначені в п. 1.1. даного Договору. Якщо згідно з п. 1.1. даного Договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 1.1.) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться.

Згідно з п. 6.2. Кредитного договору при невиконанні Позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, Банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому, Позичальник сплачує Банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між несплаченими Позичальником на день здійснення моніторингу коштами, нарахованими Банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться Позичальником за даним Договором є відсотками в розумінні ЦК України.

За умовами п. 3.3. Кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п. п. 2.2.9., 2.3.8. цього Договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за

кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 за період з 23.01.2007 року по 25.01.2022 року сплачено позивачу 17 014, 00 доларів США комісії, з урахуванням умов п. 3.3 Кредитного договору, вказана сума підлягає зарахуванню в першу чергу для погашення відсотків за користування кредитом.

Вимога про стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням заборгованості по комісії за користування кредитом в апеляційній скарзі обґрунтовується тим, що на час укладення договору ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містив інші положення.

В рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі N 1-26/2011 зроблено висновок, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що. виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2023 р.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук