РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 05 вересня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції. Після розірвання шлюбу малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з матір`ю- ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з моменту пред`явлення позову до повноліття дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.17 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Життя з відповідачем не складається. У них різні сімейні та життєві цінності. Через постійні непорозуміння вони втратили почуття любові один до одного, шлюб існує лише формально. Відповідач покинув її з дитиною, пішов до іншої жінки, з якою проживає вже понад півтора року. Примирення між ними неможливе. Подальше спільне життя суперечить їхнім інтересам .

Вже півтора року вони проживають за різними адресами, дитина проживає з нею, відповідач окремо, допомоги на утримання дитини не надає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з нею.

Батько дитини є особою працездатного віку, фізично здоровий, матеріально забезпечений, інших дітей на утриманні не має - тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 від його доходів.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

До початку судового засідання представник позивачки ОСОБА_5 , яка діє згідно довіреності (м.Варшава, 25.05.2023р.) подала заяву ( вх.№63657/23-вх. від 29.11.23) згідно якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище ОСОБА_4 , дитину залишити проживати з матір`ю, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4частки від усіх видів його заробітку. Справу розглянути у відсутність сторони позивача. Судові витрати з відповідача не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву ( вх.№ 60442/23--вх. від 14.11.2023), у якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи з викликом сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.09.2017 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1450 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - " ОСОБА_4 ".

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно актового запису № 144, зареєстрованого Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Батьками записані: ОСОБА_2 -батько, ОСОБА_6 -мати.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 30340 від 19.01.2017 року, місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , що є зареєстрованим місцем проживання позивачки згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця поживання № 5610-.

За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння, подружні відносини не підтримують, разом не проживають понад рік, спільного господарства не ведуть. Отже, сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини , а тому суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає до розірвання . Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дитини, тому суд прийшов до висновку, що неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 , проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 дo 18 рокiв становить 2833 грн.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - з 15.06.2023 р. до досягнення дитиною повноліття, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 15.06.2023 р. по 15.07.2023 р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, від сплати якої позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 430, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити..

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05.09.2017 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1450 , розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , залишити прізвище " ОСОБА_4 ".

Неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівне, Рівненської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.06.2023 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину межах суми платежу за один місяць з 15.06.2023 р. по 15.07.2023 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. в прибуток державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 29.11.2023

Суддя О.В.Панас