27.03.2023 Справа № 940/877/22
Провадження по справі № 2/940/46/23
У Х В А Л А

27 березня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Студінської Д.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Неживка І.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в залі суду усно заявлений відвід відповідача ОСОБА_2 головуючому судді Мандзюку Сергію Васильовичу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного майна,

встановив:

У провадженні Тетіївського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного майна.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 усно заявив відвід головуючому судді Мандзюку С.В., мотиви якого зводяться до незгоди з діями головуючого у судовому засіданні, а саме надання переваг у запитаннях стороні позивача, не витребування доказів, незабезпечення належного права на надання пояснень відповідачу тощо, що свідчить на думку відповідача про упередженість головуючого у справі.

Позивачка та її представник адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого відповідачем ОСОБА_2 відводу головуючому судді Мандзюку С.В., вказуючи, що підстави для відводу судді відсутні.

Заслухавши доводи учасників справи щодо заявленого відповідачем ОСОБА_2 відводу головуючому судді Мандзюку С.В., суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є інші об`єктивні обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 ЦПК України, якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»). Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Згідно з ст. 5 Кодексу суддівської етики, незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду.

Разом з цим, законодавець висуває певні вимоги для подачі заяви про відвід, дотримання яких є необхідними та гарантує усунення можливого зловживання права на відвід.

Суд звертає увагу, що вирішальне значення при цьому має необхідність встановлення, що такі сумніви об`єктивно обґрунтовані. Сумнів у неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно зміну його складу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зазначені доводи відповідача ОСОБА_2 щодо заявленого ним відводу головуючому судді Мандзюку С.В. ґрунтуються лише на його суб`єктивних припущеннях та не підтверджені доказами, які би свідчили про упередженість судді при розгляді цієї цивільної справи, у зв`язку з чим усно заявлений відвід головуючому судді задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36 - 40 ЦПК України, суд

постановив:

ОСОБА_2 у задоволенні усно заявленого відводу головуючому судді Мандзюку Сергію Васильовичу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В.Мандзюк