Справа № 199/8105/21
РІШЕННЯ

Іменем України

07.03.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі:

представника позивача адвоката Лосєва Ю.С.,

відповідача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Ружа І.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Рижика Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , квартира знаходиться на 2 - му поверсі багатоквартирного будинку, напроти квартири позивача знаходиться квартира, співвласниками якої ж відповідачі (квартира АДРЕСА_2 ). Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідача без дозволу та згоди інших співвласників будинку приєднали частину коридору спільного користування до своєї квартири АДРЕСА_2 шляхом встановлення цегляної стіни, чим закрили вільний доступ позивачу до розподільчих щитиків малої потужності (телекомунікації) та електролічильника, не відчиняють двері в разі виниклої у позивача потреби у доступі до електролічильника та виключають освітлення в квартирі позивача (а.с. 60- 66).

Представник позивача вимоги позову підтримав повністю, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі позов не визнали повністю (а.с. 124 - 128).

У відзиві на позовну заяву відповідачі зазначили, що на праві спільної сумісної власності їм належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 квітня 2003, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 16 квітня 2003 р. НОМЕР_1.

Умовою звернення до суду є заінтересованість особи, яка повинна мати правовий характер, тобто полягати у тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для особи. Особа повинна довести, що їй належать законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду, а також зазначити, який саме інтерес її порушено та у чому він полягає.

Підставою для відмови у задоволенні вимог, крім іншого, може бути встановлення судом обставин, які свідчать про відсутність у особи законного інтересу і відповідної правової підстави для його захисту, або ненадання позивачем належних та допустимих доказів щодо порушення його охоронюваних законом інтересів і прав.

На переконання відповідачів, жодного належного та допустимого доказу встановлення саме відповідачами цегляної стіни до позовної заяви не надано.

Відповідно до фототаблиці, яка додана до позовної заяви, неможливо встановити час та обставини здійснення фотографій, а також відношення відповідачів до побудови цегляної стіни.

Частиною 2 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі

№ 18-рп/2004, термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як зазначається відповідачами, багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_4 , прийнято в експлуатацію у 1987 році та передано на баланс житлово-експлуатаційній контори Міністерства Чорної Металургії УССР. Враховуючи, криміногенну ситуацію на початку 1990 років у місті, та, зокрема,

Амур-Нижньодніпровському районі, з метою попередження крадіжок приладів обліку електричної енергії, фахівцями зазначеної вище житлово-експлуатаційній контори за погодженням із власниками квартир, розташованими на поверсі, збудовано тамбурні перегородки, на знесенні якої наполягає позивач.

Відтак, відповідачі вказані будівельні роботи не проводили, тому право позивача у користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку не порушували.

Враховуючи, що на час проведення зазначених будівельних робіт одому з відповідачів ( ОСОБА_1 ) виповнилося не більше 7 років, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Як зазначається відповідачами, 08 жовтня 2021 р., до моменту подання позовної заяви та відкриття провадження у справі, позивачем самостійно, незаконно, без будь-якого дозволу демонтовано встановлені сім`єю відповідачів двері. За вказаним фактом 18.10.2021 відповідачі звернулися до ВП №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Щодо встановлення дверей у тамбурній перегородці за відсутності згоди співвласників даного багатоквартирного будинку, то вказане твердження не відповідає дійсності, на підтвердження чого відповідачами наданий у копії листа-опитування співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , про надання дозволу на встановлення додаткової (тамбурної) двері на 2-му поверсі зазначеного будинку між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 .

Як зазначається відповідачами, позивач постійно в квартирі

АДРЕСА_1 , не проживає та здає її в оренду невідомим особам, що в свою чергу підтверджує безпідставність позовних вимог. На переконання відповідачів, за умови ухвалення рішення суду на користь позивача, остання планує використати його під час досудового розслідування кримінального правопорушення за вищевказаною заявою як доказ на підтвердження правомірності своїх дій.

Крім того, у зв`язку з тим, що позивач внаслідок своїх неправомірних дій щодо пошкодження належного родині відповідачів майна (дверей), мав вільний доступ до розподільчих щитків малої потужності (телекомунікацій) та електролічильника, це вказує на відсутність предмету спору. Також незрозуміло чому позивач в своїй позовній заяві зазначає, що саме власники кв. АДРЕСА_3 збудували зазначену перегородку, хоча відповідно до доданих до позовної заяви доказів зазначена перегородка могла бути побудована власниками кв. АДРЕСА_5 , також схожа перегородка знаходиться навпроти 7 та 8 квартири будинку.

Відповідач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 адвоката Ружа І.В., представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Рижик Р.О. просили суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , квартира знаходиться на 2 - му поверсі багатоквартирного будинку (а.с. 9 - 12).

На праві спільної сумісної власності відповідачам належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 квітня 2003, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 16 квітня 2003 р. НОМЕР_1 (а.с. 78).

Позивач долучив до позову фото таблицю (зображення невідомого предмета поганої якості, не підписано (а.с. 6).

Відповідно до актів мешканців під`їзду, відсутні перешкоди у користуванні спільним поза квартирним коридором, що знаходиться між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 (а.с. 166 - 167).

У заяві від 30.09.2021 р. ОСОБА_5 повідомила про вчинення злочину ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 82): відповідно до заяви гр. ОСОБА_2 постійно виключає освітлення з хуліганських спонукань.

Відомості за заявою внесені до ЄРДР (а.с. 83).

Листом - запрошення відповідач ОСОБА_2 запросив голову ОСББ «На Любарського» для складання акту 10.02.2022 р. о 14.000 год. (а.с. 171).

Заявами гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили відкликати їх підписи в опитуваному листі (а.с.79, 80).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як власника квартири у багатоквартирному будинку та співвласника на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, у користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку, при цьому, порушення цих прав відповідачами заперечується.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

В даній справі позивачем наголошується на встановленні цегляної перегородки відповідачами (співвласниками квартири АДРЕСА_2 ) напроти квартири позивача (квартира АДРЕСА_7 ), при цьому, вказаний факт відповідачами заперечується та наголошується на тому, що на кожному поверсі розташовано 6 квартир, та напроти квартири позивача (квартира АДРЕСА_2 ) знаходиться квартира АДРЕСА_8 , тоді як відповідачі мають у власності у буд. АДРЕСА_4 квартиру АДРЕСА_5 .

Пред`явлення позову одним із власників квартири до співвласників іншої квартири за наявності розташування на цьому ж поверсі ще 4 інших квартир, не надає позивачу перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Надана позивачем фототаблиця (зображення невідомого предмета поганої якості, не підписано) не дає змогу суду встановити обставини, які підлягають доказуванню в цій справі та не спростовує зазначених вище висновків суду (а.с. 6 ).

При зверненні до суду із вказаним позовом, поза увагою позивача залишені вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивача, як власника, а також суд позбавлений можливості через відсутність доказів встановити в чому саме полягає порушення законних прав позивача, який фактично не мешкає у квартирі, яка за повідомленням відповідачів, перебуває у користуванні інших осіб та використовується, як хостел.

Вказане позивачем не спростовано.

Джерела отримання доказів вичерпані.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши відсутність доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд дійшов до висновку, що позивач не надав доказів у розумінні ст.ст. 76- 80 ЦПК України про порушення відповідачами права та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 89, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 17.03.2023 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї