П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/2545/23

Провадження № 22-ц/4815/1077/23

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Панчук М.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

27 липня 2023 року у м. Дубно

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересована особа: ОСОБА_2 ;

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 липня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 ; про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, визначивши заінтересованою особою ОСОБА_2 . Мотивуючи заяву, вказувалося про те, що він зареєстрований та постійно проживає разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у АДРЕСА_1 . Колишня дружина (мати дитини), з якою 07 квітня 2023 року розірвано шлюб, та повнолітній син ОСОБА_4 перебувають за кордоном з 01 березня 2022 року.

Тому вважає, що саме він самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 .

Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для заявника з тим, що відповідно до вимог закону він не підлягав би призову на військову службу під час мобілізації, а також для реалізації права на вільний і безперешкодний перетин державного кордону України.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 липня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі заявник, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про безпідставність висновків суду щодо виникнення та існування між ним та ОСОБА_2 спірних відносин, оскільки відсутні будь-які обставини, що свідчили би про це. Тому вважає таке твердження припущенням.Не погоджувався і з посиланнями на необхідність забезпечення прав малолітньої дитини на перетин кордону без дозволу матері як однієї з підстав встановлення факту, що має юридичне значення, адже перешкод для перетину кордону малолітньою дитиною не існує.

Також вважав хибним і висновок про те, що внаслідок встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини суд перебере на себе повноваження Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позаяк віднесення військовозобов`язаних до переліку осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації є його дискреційними правами.

ОСОБА_1 подав заяву про розгляду справи апеляційним судом за його відсутності.

ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи. В заяві при цьому вказувала про визнання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також про відсутність спору між нею та заявником з приводу виконання батьківських обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як убачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Дубенським відділом ДРАЦС у Дубенскому районі Рівненської області 25 жовтня 2022 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_3 без участі матері, ОСОБА_1 вказував про те, що 01 березня 2022 року ОСОБА_2 разом із спільним повнолітнім сином ОСОБА_6 виїхали за кордон, де перебували безперервно до протягом 10 місяців, а 15 січня 2023 року після короткочасного повернення знову перетнули кордон і залишили Україну.

Довідкою про участь у вихованні в шкільному житті дитини від 13 березня 2023 року №96, виданою Дубенським ліцеєм №5, та актом №52 від 13 березня 2023 року, складеним комісією ТОВ "Житловик-Дубно", підтверджено, що вихованням сина ОСОБА_3 займається батько дитини у зв`язку з перебуванням його матері за кордоном, а також про спільне проживання заявника із своїм сином ОСОБА_3 ; вихованням дитини займається ОСОБА_1 , мати дитини перебуває за кордоном.

Рішенням Дубенського міськорайонного суду від 07 квітня 2023 року, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а сина ОСОБА_3 залишено проживати з батьком. Цим рішенням встановлено і те, що вихованням малолітнього сина займається ОСОБА_1 .

Тому встановлення такого факту є необхідним для застосування відстрочки від призову під час мобілізації та перетину державного кордону малолітньою дитиною у супроводі батька, який його самостійно виховує і утримує.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що наведені заявником обставини дають підстави зробити висновок про те, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 існує спір як між батьками дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 з приводу здійснення батьківських прав і виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Тому є достатніми мотиви для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, віднесення військовозобов`язаних до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, є дискреційними повноваженнями Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а тому суд не може перебирати на себе повноваження інших органів влади, фактично підміняючи їх. Отже, саме ці органи у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану приймають рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особи чоловічої статі, яка супроводжує дитину, що не досягла 16-річного віку, що в подальшому може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.

Проте з такими висновками частково погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, а порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 592/7612/17 зробив висновок про те, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Загальне керівництво у сфері мобілізаційної підготовки і мобілізації держави здійснюється Президентом України; організаційне керівництво мобілізаційною підготовкою і мобілізацією в Україні - Кабінетом Міністрів України; координація діяльності органів виконавчої влади з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації здійснюється Радою національної безпеки і оборони України.

Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно із ч. 11 ст. 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Пунктами 8, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, передбачено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, в т.ч. оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегією суддів береться до уваги те, що порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений відповідним законодавством в позасудовому порядку, а тому не може бути встановлений в порядку окремого провадження відповідно до глави 6 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України.

Норма пункту 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачає обов`язок суду своєю ухвалою закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні процесуального питання увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка підлягає зміні.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для зміни оскаржуваної ухвали відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 липня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Рівненського апеляційного суду

10 жовтня 2022 року С.В. Хилевич