ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 703/649/22
Провадження № 22-ц/821/1353/23
Категорія: 311010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Холодняк В.М.

відповідач: Комунальне підприємство «ВодГео»

представник відповідача: Філатов С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси апеляційну скаргу Комунального підприємства «ВодГео» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Прилуцького В.О. в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 10 липня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Комунального підприємства «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Позов обґрунтований тим, що з 02 жовтня 2018 року позивач працював на посаді електрогазозварювальника в КП «ВодГео».

16 вересня 2021 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. В наказі про звільнення зазначено, що підставою для звільнення є акт проведення службового розслідування. Із даним наказом позивач не погоджується, оскільки підставою для звільнення є акт проведення службового розслідування від 14.09.2021, який складено на підставі пояснень.

Вказує на те, що він 05 вересня 2021 року разом із бригадою перебував на базі підприємства КП «ВодГео», оскільки аварійних пошкоджень не було. Близько 10 год. 40 хв. він разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пішли до магазину, вийшовши з території підприємства, після чого в них розпочався обід, після якого повернулись на територію КП «ВодГео» близько 12 год 45 хв. З вказаного часу, зазначає ОСОБА_1 , він постійно перебував на роботі, а тому вважає, що наказ про його звільнення за прогул є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що відповідач прийняв рішення про розірвання з ним трудового договору з причин відсутності на робочому місці в період з 11:00 год до 14:00 год, тобто більше трьох годин протягом робочого дня, проте, не врахував час перерви на обід та інші суттєві обставини.

З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду і просив постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ КП «ВодГео» про звільнення його з посади від 16 вересня 2021 року, поновити його на посаді з 16 вересня 2021 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до КП «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до КП «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлено його.

Відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального підприємства «ВодГео» від 16 вересня 2021 року № 27-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді електрогазозварювальника служби водопостачання комунального підприємства «ВодГео» з 16 вересня 2021 року.

Стягнуто з Комунального підприємства «ВодГео» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 312 425 грн 28 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства «ВодГео» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «ВодГео» на користь держави судовий збір в сумі 4 116 грн. 65 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що суд вважав незаконним наказ КП «ВодГео» № 27-к від 16 вересня 2021 року «про звільнення працівника ОСОБА_1 з 16 вересня 2021 року за прогул без поважних причин», у зв`язку із чим прийшов до висновку про його скасування та поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді.

Суд з урахуванням встановленого факту незаконного звільнення позивача, вважав необхідним стягнути з відповідача на його користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, оскільки тривалість розгляду справи не пов`язана з винними діями позивача.

Також суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 липня 2023 року через засоби поштового зв`язку, КП «ВодГео» вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2023 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також в поданій апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року про відкриття спрощеного позовного провадження.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув належної уваги на відомості акту проведення службового розслідування, з яких вбачається, що « …де знаходився ОСОБА_1 з 11:00 до 14:00 год диспетчеру не відомо. В службовій записці від 14.09.2021 начальник служби КП «ВодГео» Пономар О.А. зазначив, що 05.09.2021 ОСОБА_1 повинен був займатися ремонтом запірної арматури на території підприємства, а вказівок на виконання інших робіт за межами підприємства йому не надавалося. В резолютивній частині акту проведення службового розслідування наголошено, що електрозварювальник ОСОБА_1 05.09.2021, в період часу з 11:00 до 14:00 год, без відповідних вказівок свого безпосереднього керівника та диспетчера підприємства, не ставлячи їх до відома, знаходився на вул. Телеграфній( біля магазину «Оазис» та кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), а не на своєму робочому місці».

Вказує, що згідно Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, диспетчер є особою, яку позивач повинен повідомити через свого змінного майстра про час залишення підприємства та прибуття на його територію, оскільки саме він у випадку заявок на ліквідацію пошкоджень та аварій, здійснює розподіл бригад, автотранспорту і механізмів.

Також вказує, що є необґрунтованими посилання позивача на те, що перерва на харчування та відпочинок, які затверджені зборами трудового колективу та погоджені директором і головою профспілки 12.12.2019, встановлені з 12:00 до 12:48 год, оскільки такий розпорядок дня, при якому перерва на харчування та відпочинок настає з 12:00 год для працівників з п`ятиденним робочим тижнем, а позивач працював у бригаді АВР два дні через два дні, початок роботи 8:00 год, закінчення 19:30, перерва на відпочинок і харчування на протязі робочої зміни 30 хв.

Не взято до уваги судом і ту обставину, що до позовної заяви додано табель обліку часу позивача за вересень 2021, де в графі 5 зазначена кількість робочого часу в годинах 8 замість 11.

Щодо заперечень на ухвалу суду першої інстанції від 02 березня 2022 року, посилається на порушення норм процесуального права, а саме що судом визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду із даним позовом.

Скаржник зазначає, що поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 673/72320, у постанові від 20.02.2019 у справі № 461/1903/16-ц вважає. що звернення позивача до господарського суду Черкаської області, до юрисдикції якого не належать дані категорії спорів, не є поважною причиною пропуску строку подання позову про поновлення на роботі, оскільки це не є обставиною , що не залежить від волі особи, яка подає позов, а також об`єктивною перешкодою для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений законом.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу КП «ВодГео», який надійшов на адресу апеляційного суду 04 вересня 2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Холодняк В.М. просить ухвалу Смілянського міськрайонного суду черкаської області від 02 березня 2022 року про відкриття спрощеного позовного провадження залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2023 року також відмовити повністю, мотивуючи тим, що доводи апеляційної скарги про відсутність позивача на робочому місці понад 3 години спростовуються показами свідків та іншими доказами .

Щодо табелю обліку робочого часу, вказує, що будь-які підписи табелірованого працівника в зазначеній формі табелю обліку робочого часу на вересень 2021 року , не передбачено. Крім того, за змістом акту службового розслідування від 14.09.2021 слідує, що про вихід ОСОБА_1 за територію підприємства 05.09.2021 стало відомо лише 13.09.2021, тобто через 8 днів, що свідчить про те, що табель обліку робочого часу складався заднім числом, адже 05.09.2021 будь-який інший документ на підтвердження відсутності ОСОБА_1 на робочому місці понад 3 год, відсутній.

Крім того, будь-які беззаперечні докази про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці понад 3 год 05.09.2021, відповідачем суду першої інстанції не надано.

Вказує, що наказ від 16.06.2021 № 27-к не містить формулювання суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю), тому роботодавець при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді наказу про звільнення з роботи за прогул без поважних причин, не навів у наказі обставини, за яких доведена його вина.

Щодо заперечень на ухвалу суду від 02.03.2022, якою відкрито провадження та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду загальної юрисдикції, вказує, що 16.09.2021 позивача було звільнено з роботи.

17.05.2021 на офіційному сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет було розміщено повідомлення про відкриття провадження у справі № 925/473/21 про банкрутство КП «ВодГео», тому за таких обставин справи мають розглядатися в господарському суді Черкаської області.

11.10.2021 ухвалою господарського суду Черкаської області судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, а 14.12.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

23.02.2022 судом з`ясовано, що поданий позов не підсудний господарському суду Черкаської області та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

01.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду із вказаним позовом, а ухвалою 02.03.2022 відкрито провадження у справі та задоволено заяву про поновлення строку звернення до суду загальної юрисдикції.

Вказує, що за захистом своїх прав позивач звернувся у визначений ст. 234 КЗпП України строк.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до КП «ВодГео» в якості електрогазозварювальника 5-го розряду в службу водопостачання за наказом № 44-к від 01.10.2018.

Наказом Комунального підприємства «ВодГео» «По особовому складу про звільнення працівника» № 27- к від 16 вересня 2021 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - «за прогул» .

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог, визначених ст. 263 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. З КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником покладених на нього трудовим договором обов`язків без поважних причин, а також недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпоряджаннями роботодавця тощо.

Порушення працівником трудової дисципліни є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Згідно зістаттею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.»

Аналогічне роз`яснення міститься у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 3 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ЦПК України.

Отже, для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Таким чином, звільнення працівника за прогул передбачає здійснення низки послідовних дій, які можна розділити на декілька етапів. Зокрема, роботодавець має: 1) встановити та зафіксувати факт відсутності працівника на роботі, 2) з`ясувати причини відсутності працівника на роботі, 3) оформити звільнення працівника, який допустив прогул без поважних причин.

Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі.

Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. В таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Безумовно, це мають бути об`єктивні обставини, які перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.09.2021 року було складено акт проведення службового розслідування на підставі службових записок ОСОБА_4 від 13.09.2021, ОСОБА_5 від 13.09.2021, ОСОБА_6 від 14.09.2021, пояснювальних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та копії звіту диспетчера від 05.09.2021.

Відповідно до акта проведення службового розслідування від 14.02.2021 вбачається, що 13.09.2021 заступником головного інженера КП «ВодГео» Шаповаловим Д.О. було подано на ім`я директора підприємства службову записку про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , який 05.09.2021 з 11:00 до 14:00 год був відсутній на робочому місці без поважної причини.

В службовій записці від 13.09.2021 диспетчер підприємства ОСОБА_5 зазначила, що бачила ОСОБА_1 05.09.2021 на території підприємства ( з ранку та близько 19:00 год).

В службовій записці від 14.09.2021 начальник СВП КП «ВодГео» Пономар О.А. зазначив, що 05.09.2021 ОСОБА_1 повинен був займатися ремонтом запірної арматури на території підприємства, а вказівок на виконання інших робіт за межами підприємства йому не надавалися.

Обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку лежить на роботодавцеві.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

В позовній заяві, як і в пояснювальній записці , позивач ОСОБА_1 не заперечував, що 05.09.2021 був відсутній на території КП «ВодГео» в період часу з 11:30 до 12:30 год, в період обідньої перерви.

Відсутність позивача на території КП «ВодГео» 05.09.2021( приблизний період часу з 11:00 год до 12:45 год) підтвердили і свідки в судовому засіданні.

Крім того, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зазначили, що 05.09.2021 вони разом з ОСОБА_1 займалися ремонтом задвижок на території підприємства, а оскільки 05.09.2021 був вихідний день і необхідно було шліфувальний папір, тому з дозволу майстра ОСОБА_6 вони близько 11:00 год пішли до магазину «Бодя» за шліфувальним папіром та повернулись на територію підприємства із ОСОБА_1 близько 12:45 год і після цього ОСОБА_1 перебував на території підприємства.

З повідомлення управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 01-49/07 від 09 січня 2020 року вбачається, що колективний договір між адміністрацією та профспілковою організацією КП «ВодГео» на 2020-2021 роки, зареєстровано 09 січня 2020 за № 475.

Відповідно до розділу 7 колективного договору «режим праці та відпочинку» п. 7.6 графік роботи бригад АВР (де працював позивач) служби водопостачання та водовідведення - 2 дні через 2 дні, 11 годинна робоча зміна, початок роботи 8:00, закінчення 19:30, перерва для відпочинку і харчування 30 хвилин на протязі робочої зміни.

Відповідачем не заперечувався факт того, що позивач працював за графіком 2 дні через 2 дні і в нього визначена обідня перерва терміном 30 хв протягом робочого дня.

Отже, колективним договором не визначено час початку і закінчення перерви на обід та відпочинок на протязі робочої зміни для бригади АВР.

Акт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 05.09.2021 більше 3 годин, в матеріалах справи не міститься.

Із наведеного вбачається, що відповідачем не доведено відсутність ОСОБА_1 на території підприємства більше 3 годин.

Враховуючи пояснення свідків, ознайомившись зі змістом акту проведення службового розслідування від 14.09.2021 та враховуючи розділ 7 колективного договору, який не містить чіткого визначення початку обідньої перерви, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ КП «ВодГео» № 27-к від 16 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Встановивши, що позивача було звільнено з порушенням вимог

трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді електрогазозварювальника служби водопостачання комунального підприємства «ВодГео» з 16 вересня 2021 року.

Крім того, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, судом першої інстанції правильно застосовано положення статті 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 312 425,28 грн.

Скаржником стягнутий розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в апеляційній скарзі не оскаржується та своїх розрахунків підприємством не надано.

Доводи КП «ВодГео», що не взято до уваги судом і ту обставину, що до позовної заяви додано табель обліку часу позивача за вересень 2021, де в графі 5 зазначена кількість робочого часу в годинах 8 замість 11 є необгрунтованими, оскільки з даного табелю не вбачається, коли були проставлені години робочого часу та ким, лише вбачається, що даний табель робочого часу складають і підписують головний спеціаліст, майстер СВП, начальник СВП та затверджує директор підприємства.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі щодо заперечень на ухвалу суду першої інстанції від 02 березня 2022 року, яка, на його думку, прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає необгрунтованими по наступних підставах.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до КП «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -задоволено.

Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з даним позовом та поновлено його.

Відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Поновлюючи ОСОБА_1 строк на звернення із даним позовом, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача , викладені у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду із посиланням на норми ЦПК України, є обгрунтованими, у зв`язку із чим визнав причини пропуску строку поважними.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2021 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогул , наказом КП «ВодГео» № 27к від 16.09.2021.

Ч.2 ст. 233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Стаття 234 КЗпП передбачає, що у разі пропуску з поважних причин установлених строків суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі№ 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справа № 263/6538/18 (провадження № 61-1619св20) зазначено, що «у статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуваний наказ виданий 16.09.2021, останнім днем строку звернення до суду із позовом із врахуванням вимог ч.1 ст.233 КЗпП України було 16.10.2021. До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 01 березня 2022 року.

Як на поважність причин пропуску вказаного строку позивач зазначає, що він звернувся за захистом своїх порушених трудових прав до Господарського суду із вимогами, які мають розглядатися за правилами цивільного судочинства, що і призвело до пропуску ним строку на звернення до місцевого суду загальної юрисдикції для відновлення порушених прав.

Перевіривши наведені доводи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до місцевого суду із даним позовом.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2021 року позивач звернувся до господарського суду Черкаської області із позовом до КП «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу № 27-к від 16.09.2021 про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

18.10.2021 ухвалою господарського суду Черкаської області прийнято позовну заяву в межах розгляду справи про банкрутство КП «ВодГео» та відкрито провадження.

14.12.2021 ухвалою господарського суду Черкаської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

12.02.2022 ухвалою господарського суду Черкаської області провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу № 27-к від 16.09.2021 про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, закрито та роз`яснено позивачу, що розгляд справи за його позовом має здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

01 березня 2022 позивач звернувся із даним позовом до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Отже, наведене свідчить, що позивачем доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Посилання апеляційної скарги на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 461/1903/16-ц, є безпідставними, так як у вказаній постанові інші фактичні обставини.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду, в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «ВодГео» залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 28 вересня 2023 року/