Справа № 344/1732/23
Провадження № 22-ц/4808/1198/23
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 серпня 2023 року, ухвалене в складі судді Антоняка Т.М., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про продовження обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про продовження обмежувального припису щодо ОСОБА_1 . Просила продовжити обмежувальний припис, виданий ОСОБА_1 постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі №344/1732/23, поклавши на нього на строк три місяці такі обов`язки: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань до 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказувала, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 17.02.2023 року у справі №344/1732/23 в частині відмови у задоволенні її заяви про видачу обмежувального припису та видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , поклавши на нього на строк три місяці такі обов`язки: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань до 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Однак ОСОБА_1 двічі порушив вищевказаний обмежувальний припис. Так, 19 квітня 2023 року близько 18 год. 00 хв. він прийшов з колегою в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає заявниця, відкрив двері своїми ключами та збирав речі у великі сумки. О 18 год. 02 хв. вона зателефонувала до поліції, повідомивши про порушення обмежувального припису ОСОБА_1 , і знімала все на телефон. Але до приїзду поліції ОСОБА_1 з речами і з колегою втекли. Коли приїхала поліція, вона написала заяву та віддала відеоматеріали. Дане звернення зареєстровано у Івано-Франківському РУП ГУНП УКС ІПНП за №10709 від 19.04.2023 року, та внесені відомості в ЄРДР №0000292 від 20.04.2023 року за ст. 390-1 КК України. Вдруге ОСОБА_1 порушив обмежувальний припис 26.04.2023 року приблизно о 15 год. 38 хв., прийшовши з невідомими особами, які були одягнені у поліцейську форму, але без жетонів та відмовлялися представитись, у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає. ОСОБА_1 зі своєї кімнати виносив речі і телевізор. Вона просила, щоб він виключив з розетки переноску, в яку включені ще два трійники, так як він не буде проживати певний час і не сплачує комунальні послуги, щоб не було замикання, так як ключі від його кімнати тільки у нього. Проте останній цього не зробив. Про даний факт вона повідомила на службу «102». Звернення зареєстровано у Івано-Франківському РУП ГУНП ІКС ІПН за №11479 від 26.04.2023 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 серпня 2023 року заяву ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису задоволено. Продовжено обмежувальний припис, виданий ОСОБА_1 постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі №344/1732/23, поклавши на нього на строк три місяці такі обов`язки: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань до 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Про продовження обмежувального припису повідомлено Івано-Франківський РУП ГУНП в Івано-Франківській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вважає, що оскаржуване рішення обґрунтовано фактичними обставинами, які лягли в основу винесення щодо нього попереднього обмежувального припису, без урахування його пояснень та подальшої поведінки, яка повністю узгоджується з вимогами закону і не несе загрози для життя та здоров`я заявниці. Єдиною підставою для продовження дії щодо нього обмежувального припису судом вказано обставини вчинення ним домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , встановлені постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2023 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.07.2023 року та які, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування при розгляді даної справи.

Водночас вказаними рішеннями надавалась оцінка підставності винесення щодо нього обмежувального припису, а не його продовження.

Стверджує, що будь-яких обставин, які б стали підставою для продовження дії щодо нього обмежувального припису, судом не наведено.

Вважає, що суд проігнорував його доводи про те, що 19.04.2023 року (у день ухвалення рішення про видачу обмежувального припису) він прибув за місцем свого проживання з метою забрати речі та документи, попередньо повідомивши поліцію. Саме в цей момент заявниця викликала поліцію та ініціювала порушення кримінального провадження. Не маючи можливості забрати речі для мінімального забезпечення свого існування 26.04.2023 року, він прибув до квартири разом з працівниками поліції. А подальший виклик заявницею поліції, на його думку, був спрямований виключно на провокацію конфлікту з метою подання заяви про продовження обмежувального припису.

Також судом не перевірено його доводи щодо умисних, спрямованих на порушення його прав дій працівників поліції, які прибувають на неодноразові виклики ОСОБА_2 одним нарядом у визначеному складі та без врахування його аргументів одразу складають протоколи та приписи. Його звернення з приводу агресивної поведінки ОСОБА_2 ігноруються поліцією, що свідчить про упереджене ставлення до нього.

Стверджує, що заявниця щоразу ініціює конфлікт для його фіксування, щоб припинити його право на проживання у квартирі батька.

Натомість суд не надав оцінки тим обставинам, що він не вчиняв будь-яких дій, які б загрожували життю та здоров`ю заявниці та давали б підстави дійти висновку про необхідність продовження обмежувального припису.

Наголошує, що немає жодних доказів існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю ОСОБА_2 , тому відсутні передумови для продовження обмежувального припису.

Також вважає, що прийняттям незаконного рішення суд безпідставно поставив під ризик його конституційне право на житло.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про продовження обмежувального припису.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Системність, тривалість та існування високого ризику вірогідності чи повторного вчинення домашнього насильства щодо неї підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Неодноразові винесення термінових заборонних приписів, неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, вироки, а також досудові розслідування за фактом вчинення щодо неї домашнього насильства, не зупиняють і надалі протиправних дій заінтересованої особи ОСОБА_1 .

Стверджує, що внаслідок вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 вона та їхня неповнолітня дочка перебувають у постійному страху. Через жорстоке поводження останнього було позбавлено батьківських прав щодо їхніх спільних трьох дітей.

При цьому, згідно листа Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 18.07.2023 року ОСОБА_1 затримано та поміщено в ізолятор тимчасового тримання, що вкотре підтверджує факт домашнього насильства, вчинений заінтересованою особою.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Заявник ОСОБА_2 та її представник щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

У даній квартирі також зареєстровані та проживають: заінтересована особа ОСОБА_1 , їхня неповнолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.06.2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Малолітніх на той час дітей: дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з матір`ю (а.с. 20-26).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 16.08.2012 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав стосовно його дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, судом встановлено жорстоке поводження з дітьми (а.с. 20-26).

Протягом 2011-2012, 2016-2018, 2021-2023 років ОСОБА_2 неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ з приводу насильства по відношенню до неї з боку колишнього чоловіка ОСОБА_1 , внаслідок чого він притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Також впродовж зазначеного часу тривають судові спори між колишнім подружжям щодо користування кватирою АДРЕСА_2 .

01.02.2023 року ОСОБА_2 зверталася в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 (а.с. 10-13).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.02.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовлено (а.с. 15-18).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2023 року рішення Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису шляхом заборони ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення таких вимог. Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , поклавши на нього на строк три місяці такі обов`язки: заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань до 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2023 року залишено без змін (а.с. 20-26).

Постановою Верховного Суду від 25.07.2023 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2023 року залишено без змін (а.с. 90-97).

19.04.2023 року після видачі судом обмежувального припису ОСОБА_1 письмово звертався до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області з проханням в присутності працівників поліції пройти до квартири АДРЕСА_2 забрати документи і особисті речі, необхідні для проживання за її межами на час дії обмежувального припису (а.с. 45).

Того ж дня до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 19.04.2023 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 прийшов до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де перебувала ОСОБА_2 , чим порушив обмежувальний припис, виданий стосовно нього. Дані відомості 20.04.2023 року внесено до ЄРДР, номер кримінального провадження:0000292 (а.с. 27).

27.04.2023 року ОСОБА_2 звернулася до керівників Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області та Окружної прокуратури міста Івано-Франківська зі скаргами з приводу того, що 26.04.2023 року ОСОБА_1 близько 15 год. прийшов до квартири за адресою: АДРЕСА_1 з невідомими людьми в поліцейській формі, відчинивши двері своїми ключами, і забрав телевізор та інші речі зі своєї кімнати, чим знову порушив обмежувальний припис щодо нього. При цьому поліцейські відмовилися назвати свої прізвища, а ОСОБА_1 вийняти на її прохання переноску з розетки у його кімнаті (а.с. 28, 29).

Згідно копії відповіді Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області №С-90/108/46/01-2023 від 01.05.2023 року вищевказане звернення ОСОБА_2 було зареєстроване в Івано-Франківському РУП ГУНП ІКС ІПНП за №11479 від 26.04.2023 року (а.с. 30).

Задовольняючи заяву про продовження обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 встановлені постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, залишеною без змін постановою Верховного суду від 25 липня 2023 року, та відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування при розгляді даної справи. А з огляду на встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 продовжує вчиняти погрози щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявника до кривдника необхідно продовжити застосування обмежувального припису на строк три місяці.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24, пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази по справі, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року по справі №756/11732/18, від 24.09.2020 року по справі №752/7631/19.

У постанові від 21.12.2022 року у справі №464/2376/22 Верховний Суд звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

У поданій до суду заяві про продовження дії обмежувального припису заявник посилалась на те, що ОСОБА_1 двічі порушив встановлений обмежувальний припис, що підтверджується її зверненнями до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 19.04.2023 року та від 27.04.2023 року, у зв`язку з чим є ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 19.04.2023 року в день встановлення судом щодо нього обмежувального припису, попередньо звернувшись до працівників поліції з проханням їх присутності, дійсно прийшов до квартири АДРЕСА_2 , забрав документи і особисті речі, необхідні для проживання за її межами на час дії обмежувального припису (а.с. 45, 27). Також 26.04.2023 року він забрав телевізор та інші речі зі своєї кімнати (а.с. 28-30).

Разом з тим, доказів застосування в цей період домашнього насильства з боку останнього щодо заявника в розумінні вищевказаних норм права матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 не заперечила, що з часу видачі обмежувального припису колишній чоловік насильство щодо неї не вчиняв; зазначила, що побоюється застосування такого з огляду на його поведінку в минулому.

При цьому сам факт звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань з наведених підстав підтверджує наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, зазначені події, але не доводить, що ОСОБА_1 вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів звертає увагу, що встановлення обмежувального припису не є предметом розгляду у цій справі, оскільки такий було встановлено постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2023 року у справі №344/1732/23. Наразі ж розглядається питання про продовження обмежувального припису, при вирішенні якого суди повинні досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не факт його первинного вчинення.

Надаючи оцінку вказаним заявником обставинам, апеляційний суд зазначає, що прийняття і реєстрація заяви про кримінальне правопорушення не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що вона вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Даних щодо притягнення ОСОБА_1 за заявами ОСОБА_2 до будь-якого виду юридичної відповідальності за подіями, які мали місце 19.04.2023 року та 26.04.2023 року, матеріали справи не містять.

Щодо долученої заявником до відзиву на апеляційну скаргу копії листа ГУНП в Івано-Франківській області №С-32з, С-34з/108/04/20-2023 від 19.07.2023 року про те, що 18.07.2023 року ОСОБА_1 було затримано та поміщено в ізолятор тимчасового тримання №1 (м. Надвірна), то такі заходи застосовувалися на виконання постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2023 року щодо подій, які мали місце ще 02 лютого 2023 року (а.с. 141).

Таким чином, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог докази не підтверджують безумовно факту вчинення заінтересованою особою щодо неї домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. А за відсутності доказів вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком по відношенню до заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення на час ухвалення оскаржуваного судового рішення були відсутні правові підстави для продовження дії обмежувального припису, встановленого постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, дослідженим доказам, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про продовження обмежувального припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.