Справа №1519/2-1509/11
Пр. №6/521/21/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Роїк Д.Я.,

при секретарі Примакіній С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про встановлення порядку виконання рішення суду шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю « Девелоп Фінанс», орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У травні 2022 року до суду звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області, Колечко Дмитро Миколайович, із поданням, у якому просить суд надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , в якому зареєстровані малолітні діти без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Своє подання мотивує тим, що на його примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №64646489 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС», боргу у розмірі 51 086,15 дол.США за виконавчім листом №2-1509/11, виданим Малиновським районним судом м. Одеса від 12.10.2011 року

Для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, у зв`язку із відсутністю (недостатністю) у боржника грошових коштів та іншого майна, було звернено стягнення на житловий будинок загальною площею 38,6 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який є іпотечним майном стягувача за цим виконавчим провадженням.

Разом з цим, в будинку за вищевказаною адресою зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 26.05.2021 року.

Вищевказані обставини ускладнюють виконання виконавчого документу, адже, в матеріалах виконавчого провадження відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має діти. У зв`язку із викладеним, приватний виконавець звернувся до суду із відповідним поданням, для вирішення питання про примусову реалізацію нерухомого майна боржника право користування яким мають діти.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. та його представник, діюча на підставі довіреності від 23 квітня 2022 року б/н в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України .

Боржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Представник ТОВ «Девелоп Фінанс », в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України , матеріали справи містять заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Представник органу опіки та піклування МРА ОМР, діюча на підставі довіреності від 03.01.2023 року, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надала до суду заяву, згідно якої зазначила, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування проти надання дозволу звернути стягнення на нерухоме майно боржника а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вирішенні питання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, суд керується нормами ЦПК України в новій редакції від 15 грудня 2017 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 435 ЦПК України визначено, що за заявою виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судом встановлено, що у травні 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов було обґрунтовано тим, що згідно з кредитним договором № 014/1924/74/87042 від 18.12.2007 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 44863,долари США, на строк 240 місяців зі сплатою 13% річних. В забезпечення повернення кредиту між банком та ОСОБА_2 , був укладений договір поруки № 014/1924/74/87042 від 18.12.2007 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2011 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1924/74/87042 від 18.12.2007 року у сумі 51086,15 дол. США що за курсом НБУ складає 404888,39 копійок. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 1700,00 грн держмито та 120 гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання рішення, судом 12.10.2011 року видано виконавчий лист.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2017 року поновлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-1509/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості та судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси 13.01.2022 року замінено стягувача акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» (ідентифікаційний , місцезнаходження: Україна, 01001, м. Київ, провулок Рильський, буд. 4, поверх 6, п/р № IBAN НОМЕР_2 в АТ АКБ «Львів», МФО 325268) у виконавчих листах з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2011 року по цивільній справі № 2-1509/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (далі приватний виконавець) перебуває виконавче провадження №64646489 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» боргу у розмірі 51 086,15 дол. США за виконавчім листом №2-1509/11, виданим Малиновським районним судом м. Одеса від 12.10.2011 року.

25.02.2021 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64646489 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, яка була надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 25.02.2021 року, за вих. №980, на адреси, вказані в виконавчому документі (поштове відправлення №68 3 повернулось із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Враховуючи вимоги частини першої ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник вважається належним чином повідомленим про розпочате примусове виконання.

У день винесення приватним виконавцем постанови про відкриття провадження була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.

Згідно із відповідями з банків кошти на рахунках у боржника відсутні. У відповідності із інформацією, наданою ПФУ, ДФС. на обліку ПФУ та ДФС не перебуває.

Згідно із відповіддю МВС України, за боржником зареєстровано транспортний засіб Mersedes-benz s500 BH7231ЕО,який був оголошений у розшук постановою від 26.07.2021.Оскільки розшук вищевказаного транспортного засобу не дав результату, приватний виконавець,реалізуючи своє право, передбачене ч.5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», вирішив звернути стягнення на нерухоме майно.11.05.2021 вимогою №64646489 було зобов`язано боржника надати безперешкодний доступ до вищевказаного будинку, але під час виїзду на місце знаходження вищевказаного майна, доступ до будинку надано не було, у зв`язку з чим приватним виконавцем 26.05.2021 було проведено опис житлового будинку загальною площею 38,6 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складено відповідну постанову без доступу до внутрішніх приміщень будинку.Разом з цим, в за вищевказаною адресою зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 26.05.2021 року.Вищевказані обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, адже, в матеріалах виконавчого провадження відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року замінено стягувача - Акціонерне товариство «Райффайзен банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС».

Згідно з ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Держава охороняє та захищає права й інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 405 ЦК визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають спільно, мають право користування ним відповідно до закону. За змістом цієї статті, право членів сім`ї власника будинку користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) та законодавчо (ст. 405 ЦК).

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність такого не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом останньої відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено законом. При цьому ЦК, як і вказаний закон, не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування приміщенням у разі передання його в іпотеку.

За змістом наведених вище норм реалізація нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким має дитина, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про встановлення такого способу і порядку виконання рішення має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують очевидну незаконність реєстрації дитини у квартирі, яка підлягає примусовій реалізації.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місцем проживання неповнолітньої чи малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Проте місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважаться безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», серед іншого, встановлено, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Приватним виконавцем на обґрунтування доцільності реалізації будинку, у якому зареєстрований малолітній, не надано доказів, які б підтверджували порушення вимог закону при реєстрації дитини їх батьками за адресою вказаного будинку.

При цьому, судом встановлено, що малолітня динина ОСОБА_3 зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання її мати ОСОБА_4 , та батька ОСОБА_1 , що узгоджується з нормами ст. 29 Цивільного кодексу України, які є імперативними, у зв`язку з чим підстав вважати реєстрацію малолітньої у спірній квартирі такою, що здійснена з метою ухилення від виконання судового рішення (недобросовісною) немає на момент винесення ухвали.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, встановлення або зміна способу і порядку виконання рішення суду це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст. 16 ЦПК України. При вирішенні питання про встановлення способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку при встановленні або зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Підставою для встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, лише за наявності обставин та в порядку, передбаченому вищевказаними нормами, сторони виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні.

Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Заміна способу виконання судового рішення не повинна включати дослідження фактів, які входять в новий предмет дослідження, зокрема, встановлювати вартість цього товару, тощо.

Інститут зміни способу виконання судового рішення є інститутом процесуального права та його застосування не може змінювати матеріально-правові відносини між сторонами.

У разі задоволення подання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, суд фактично змінить рішення суду по суті та змінить спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України, що є неприпустимим.

Відповідно до частин першої та третьої ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Одночасно спірний будинок, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , є об`єктом іпотеки за кредитним договором №014/1924/82/87041 від 18.12.2007 року, в якій, без дозволу іпотекодержателя ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з 29.04.2009 року зареєстрований син боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. та матеріалів справи не вбачається, що розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 , умов кредитного договору на підставі рішення суду, з поданням приватний виконавець звернувся під час виконання рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №014/1924/74/87042 від 18.12.2007 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення)-сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню(частина перша статті 1Законупро виконавче провадження).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до абзацу сьомого п. 3 розд. ІІ Порядку реалізації майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом про іпотеку.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

У матеріалах справи відсутній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, на передачу на реалізацію будинку АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований за місцем проживання своєї матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду у дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Ураховуючи те, що приватним виконавцем не отримано позитивний дозвіл органів опіки та піклування у зв`язку з передачею на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина, тобто не дотримана процедура реалізації нерухомого майна, яка докладно наведена вище, підстав для задоволення його подання в порядку ст. 435 ЦПК України не вбачається.

Щодо посилань заявника на правові позиції по справі № 201/198443/17 від 08.01.2020 року,

№ 369/230/17 від 12.06.2019 року, №750/7741/17-ц від 29.01.2020 суд визнає їх необґрунтованим, оскільки у зазначених справах спір розглянутий за інших фактичних обставин та регулюється іншими законами та нормативно-правовими актами..

За таких обставин судом встановлено, що матеріали подання не містять достатніх доказів наявності підстав, які б дозволили суду задовольнити дане подання приватного виконавця, у зв`язку з чим спірне майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2007 року є таким, на яке згідно із законодавством не може бути звернено стягнення, тому суд вважає вказане подання таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 268, 353, 354, 435 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про встановлення порядку виконання рішення суду шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю « Девелоп Фінанс», орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Д.Я. Роїк