233 Справа № 233/5920/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Левчук О.О., розглянувши заяву виконуючого обов`язки керівника Костянтинівської окружної прокуратури Кучеренка Романа Валерійовича про забезпечення позову у цивільній справі №233/5920/23 за позовом виконуючого обов`язки керівника Костянтинівської окружної прокуратури в інтересах держави до Костянтинівської міської ради, Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Управління комунального господарства про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування наслідків їх недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2023 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов позов виконуючого обов`язки керівника Костянтинівської окружної прокуратури в інтересах держави до Костянтинівської міської ради, Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Управління комунального господарства про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування наслідків їх недійсності.

Одночасно з позовом надійшла заява про забезпечення даного позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом до Костянтинівської міської ради, Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Управління комунального господарства про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування наслідків їх недійсності. Відповідач ОСОБА_1 на даний час як власник має реальну можливість вільно розпоряджатись належним йому майном, що в свою чергу, обумовлює високу вірогідність здійснення його відчуження, з метою запобігання дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, зокрема щодо стягнення коштів в розмірі 3,5 млн. грн. з останнього, а також з метою забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів держави існує необхідність у накладенні арешту на належне ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно шляхом заборони його відчуження, тому позивач просить забезпечити позов.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. п. 4 та 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Проте, в порушення наведених вимог цивільного процесуального закону заява про забезпечення позову не містить: вимог щодо заборони вчиняти певні дії до самого предмету позову (будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ) та обґрунтування неможливості накладення арешту саме на оспорюваний предмет; оціночну вартість майна, як рухомого так і нерухомого, що належить ОСОБА_1 , на яке заявник просить накласти арешт шляхом заборони відчуження (розпорядження).

Тобто відсутність в сукупності даних чинників, позбавляє суд визначити співмірність та пропорційність заявленої ціни позову, тим самим може зашкодити істотним чином правам та охоронюваним законом інтересам відповідача, та не забезпечує збалансованості інтересів сторін.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту його прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1 ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим в забезпеченні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви виконуючого обов`язки керівника Костянтинівської окружної прокуратури Кучеренка Романа Валерійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Костянтинівської окружної прокуратури в інтересах держави до Костянтинівської міської ради, Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Управління комунального господарства про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування наслідків їх недійсності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду: О.О. Левчук