УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

секретар судового засідання Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду м. Києва заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на майно, -

в с т а н о в и в:

10 серпня 2023 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на майно.

Подана заява мотивована тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2009 року у справі №2-1336-1/09 задоволено частково позов Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на майно. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 769894,07 грн.

Правовою підставою стягнення заборгованості слугувало порушення боржником та поручителем умов договору 2706/1207/1-551 від 04 грудня 2007 року та договору поруки 2706/1207/1-551-П-1 від 04 грудня 2007 року.

За Договором факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Свердбанк», та ТОВ «ФК «Вектор плюс» право вимоги за договором 2706/1207/1-551 від 04 грудня 2007 року та договором поруки 2706/1207/1-551-П-1 від 04 грудня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

З урахуванням викладених обставин, виникла необхідність заміни сторони виконавчого провадження, в зв`язку з чим представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до суду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, будь-яких заяв/клопотань до суду не надходило. Прохальна частина поданої заяви містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2009 року у справі №2-1336-1/09 задоволено частково позов Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на майно. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 769894,07 грн.

29 березня 2010 року Солом`янським районним судом м.Києва видано виконавчий лист у справі №2-136-1/09.

За Договором факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Свердбанк», та ТОВ «ФК «Вектор плюс» право вимоги за договором 2706/1207/1-551 від 04 грудня 2007 року та договором поруки 2706/1207/1-551-П-1 від 04 грудня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржених ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 06.11.2019 р. у справі №456/6160/13.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі №2-7763/10 вказала, що враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі листи у справі №2-1336-1/09 щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на примусовому виконанні не перебувають та не перебували.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ (аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду. Згідно з вимогами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судовою рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІІІ, пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ).

Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі №910/10031/13 від 25.06.2019.

Враховуючи, що заявник не ставить питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання разом з вимогами про заміну сторони виконавчого провадження, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 48, 55, 353, 354, 442 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на майно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Кушнір