ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 638/1051/23

провадження № 22-ц/818/1605/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкова О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) про поновлення на роботі,-

за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року, постановлене суддею Смирновим В.А.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила поновити її на посаді лікаря невропатолога неврологічного відділення (з палатами для лікування стаціонарних хворих) військової частини НОМЕР_1 ; стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №5 від 05 січня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 лікаря невропатолога неврологічного відділення (з палатами для лікування хворих з гострими порушеннями мозкового кровообігу та стаціонарних хворих) відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України, за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря невропатолога неврологічного відділення (з палатами для лікування хворих з гострими порушеннями мозкового кровообігу та стаціонарних хворих) клініки неврологічних хвороб, психіатрії та наркології, військової частини НОМЕР_1 . Стягнуто з Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 січня 2023 року по 08 червня 2023 року (по день винесення судового рішення у цій справі). Вирішено питання щодо судових витрат.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року доповнено абзац четвертий резолютивної частини рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 червня 2023 року точною грошовою сумою, присудженою до стягнення в цій частині. Викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 червня 2023 року у наступній редакції: Стягнути з Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 січня 2023 року по 08 червня 2023 року в сумі 119490 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військово-медичний клінічний центр північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлене без повного з`ясування всіх обставин справи. Апелянт наголошує, що позивачка знаючи про продовження лікарняного завчасно не повідомила про це військову частину. Крім того перевірити лікарняний лист не було можливості. В телефонній розмові з працівником відділу кадрів позивачка лише узгоджувала питання щодо відпустки по догляду за дитиною до 3 років. Також позивачка пропустила строк звернення до суду із даним позовом.

У відзиві на апеляційну ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №5 від 05 січня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу Законів про працю України, за прогул без поважних причин є незаконним та підлягає скасуванню. Тому ОСОБА_1 слід поновити на посаді лікаря невропатолога неврологічного відділення (з палатами для лікування хворих з гострими порушеннями мозкового кровообігу та стаціонарних хворих) клініки неврологічних хвороб, психіатрії та наркології, військової частини НОМЕР_1 та стягнути на її користь середній заробіток.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 10.03.2016 року, відповідно до наказу №50 ОСОБА_1 була прийнята на 0,5 ставки посади лікаря невропатолога неврологічного відділення військової частини НОМЕР_1 «Військово-медичний клінічний центр Північного регіону».

Наказом №254 від 12.11.2018 року ОСОБА_1 переведено на повну ставку лікаря невропатолога неврологічного відділення військової частини НОМЕР_1 .

У зв?язку з вагітністю з 01 вересня 2022 року позивачка знаходилась на лікарняному відповідно до листка непрацездатності Серії АДЯ N695732 на 126 днів.

17.11.2022 року позивачка народила доньку, однак при родах було здійснено хірургічну акушерську операцію.

3 05.01.2023 року лікарняним листом серії АДЯ N695767 позивачці надано додаткову післяпологову відпустку до 18 січня 2023 року.

18 січня 2023 року на адресу відповідача цінним листом було направлено додатковий лікарняний листок та заяву про надання відпустки по догляду за дитиною, а також інші документи, які відповідач отримав 19.01.2023 року.

Разом з тим відповідно до Наказу №5 командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 року ОСОБА_1 звільнено за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Про що позивачу було повідомлено після 02.02.2023 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП Україниє видом дисциплінарного стягнення, то при розірванні трудового договору необхідно враховувати правила, передбачені для накладення дисциплінарних стягнень.

У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю)і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з цим саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею149 КЗпП України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови № 9 від 06.11.1992 року, суди повинні виходити з того, що передбаченим нормою п. 4 ст. 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Крім того, згідно пункту 22 Постанови № 9 від 06.11.1992 року, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 4ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями147-1,148,149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 в період з 05 січня 2023 року перебувала у додатковій післяпологовій відпустці у зв`язку із ускладненими пологами.

За таких обставин підстав вважати, що 05.01.2023 року ОСОБА_1 допустила прогул без поважної причини, не вбачається.

Крім того матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем вжито заходи для з`ясування причин відсутності позивачки на роботі 05.01.2023 року. Також відсутні докази дотримання відповідачем вимог, передбачених ст. 147, 148, 149 КзПП України щодо дотримання процедури застосування дисциплінарного стягнення.

Матеріалами справи підтверджується, що разом із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною відповідач отримав лікарняний листок поштою 19.01.2023 року.

За умови дотримання вимог закону про отримання письмових пояснень від порушника трудової дисципліни до застосування дисциплінарного стягнення, інформація про надання додаткових письмових пояснень після пологової відпустки могла б бути отримана відповідачем вчасно.

Саме порушення відповідачем вимог ст. 149 КЗпП України призвело до передчасного висновку про прогул та видання незаконного наказу про звільнення позивачки за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Тому висновок суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано поновив ОСОБА_1 на посаді лікаря невропатолога неврологічного відділення військової частини НОМЕР_1 та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Додаткове рішення, яким визначено розмір заробітку за час вимушеного прогулу, відповідачем не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Щодо посилань на пропуск строку на звернення до суду судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Наказ про звільнення ОСОБА_1 видано 05.01.2023 року, копію наказу позивачкою отримано 02.02.2023, із позовом позивачка звернулась 09.02.2023 року. Отже позивачкою не порушено вимог закону та приписів ст. 233 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне прийняття заяв ОСОБА_1 про збільшення позовних вимоги після закінчення підготовчого провадження судова колегія зазначає наступне.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

В уточненій заяві позивачка не змінила предмету позову чи вимог, лише уточнила п.4 своєї заяви, зазначивши замість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - стягнення заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 30.11.2023 року.