Дата документу 12.09.2023 Справа № 2-557/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-557/11
Провадження №22-ц/807/1551/23
Головуючий в 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарКниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 18 травня 2023 року) у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, по цивільній справі №2-557/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, по цивільній справі № 2-557/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка обґрунтована тим, що Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року по справі № 2-557/11 позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 03.09.2021 року було замінено стягувача у виконанні рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 ТОВ «Українська факторингова компанія», як правонаступнику первісного стягувача, не було достовірно відомо чи перебувають на виконанні виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк». З метою отримання зазначеної інформації ТОВ «Українська факторингова компанія» було направлено Запит до Кальміуського ВДВС у м. Маріуполі Як вбачається із відповіді за Запит ТОВ «Українська факторингова компанія», виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» на виконанні у відділі ДВС не перебуває. Виконавчі листи по справі № 2-557/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Українська факторингова компанія» не передавалися первісним стягувачем. Таким чином, ТОВ «Українська факторингова компанія» наразі невідоме місцеперебування оригіналу виконавчих листів по справі № 2-557/1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк». Крім того, ТОВ «Українська факторингова компанія» було позбавлене можливості пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 2-557/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у визначений законом строк з причин, що не залежали від його волі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, по цивільній справі № 2-557/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є, те що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органах виконавчої служби вказує на його втрату. Відсутність у заявника інформації щодо стану виконання рішення суду на момент укладання договору факторингу, а також неодноразове намагання з`ясувати інформацію щодо наявності виконавчих документів на виконанні, факт того, що рішення суду у справі не виконано, вказують на обґрунтованість вимог заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року по справі № 2-557/11 позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 03.09.2021 року було замінено стягувача у виконанні рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

З метою отримання зазначеної інформації ТОВ «Українська факторингова компанія» було направлено Запит до Кальміуського ВДВС у м. Маріуполь.

Як вбачається із відповіді за Запит ТОВ «Українська факторингова компанія», виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» на виконанні у відділі ДВС не перебувають.

Таким чином, ТОВ «Українська факторингова компанія» наразі невідоме місцеперебування оригіналу виконавчих листів по справі № 2-557/1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, ТОВ «Українська факторингова компанія» було позбавлене можливості пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 2-557/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у визначений законом строк з причин, що не залежали від його волі.

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав. Заявнику навіть достеменно не відомо, чи видавався виконавчий лист, чи надсилався він стягувачу. Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», проявляючи обачність, як господарюючих суб`єкт, метою діяльності якого є отримання доходу, керуючись і принципом свободи договору та волевиявлення, мав час та можливість пересвідчитись у можливості виконання рішення суду від 16.11.2011 року, а, враховуючи і характер комерційної діяльності, товариство не могло не розуміти ризиків придбання права вимоги за порушеним боржниками зобов`язаннями, що мало наслідком судовий захист права з постановлення рішення ще у 2011 році і заявник під час укладення договору про відступлення права вимоги не був позбавлений можливості отримати повну інформацію щодо наявності у ПАТ «Укрсиббанк» виконавчого документа та строків пред`явлення його до виконання. Сам факт невиконання рішення суду та набуття заявником права вимоги лише 2021 році не є поважною причиною для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Стягувач протягом тривалого часу не цікавився ходом виконання судового рішення, із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання звернувся до суду лише в 2023 році, хоча ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 03.09.2021 року було замінено стягувана у виконанні рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року по справі № 2-557/11 позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено.

Доказів видачі виконавчих листів за вказаним рішенням, як і пред`явлення їх до виконання матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII Прикінцеві положення до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, після чого вирішити питання про видачу дублікатів виконавчих документів.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 03.09.2021 року було замінено стягувача у виконанні рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 16 листопада 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Докази пред`явлення до виконання виконавчих документів у справі, як первісним кредитором так і новим кредитором, відсутні.

Строк пред`явлення виконавчих документів до виконання минув.

Перелік причин, які слід вважати поважними для поновлення строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Пасивна позиція стягувача, як первісного так і нового кредитора, протягом близько 11 років, а саме не вжиття жодних заходів щодо виконання рішення суду, вказують на те, що стягувач безпідставно відмовився від реалізації своїх прав у виконавчому провадженні.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що впродовж тривалого періоду часу заявник байдуже ставився до своїх процесуальних прав і обов`язків як сторони виконавчого провадження, не сумлінно користувався усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Заявник, подаючи заяву про поновлення строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання, не дотримався вимог національного законодавства в частині надання відповідних, належних доказів, а тому відсутні будь-які підстави для поновлення строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання і відповідно видачі дублікату виконавчого листа.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали суду апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і підстав для скасування ухвали не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков