Справа № 304/1361/23 Провадження № 2/304/282/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В.О.,

з участю секретаря судового засідання - Галас А.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1361/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 17 січня 2020 року по 30 серпня 2022 року вона та відповідач, ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Однак, спільне життя позивача з ОСОБА_2 не склалося, оскільки сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, у відповідача психологічна неготовність до сімейного життя, постійні зради з його боку та скандали вдома, що призвело до втрати між ними почуття любові, довіри та поваги.Рішенням Перечинського районного суду від 30 серпня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, дитину залишено на проживанні разом з матір`ю, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 . Позивач також зазначає, що як під час шлюбу, так і після розірвання такого син ОСОБА_2 знаходиться на її повному фізичному та матеріальному утриманні, при цьому відповідач взагалі не бере участі у вихованні та розвитку дитини, не надає коштів на її утримання, не відвідує сина, не спілкується з ним та не цікавиться його здоров`ям, навчанням та захопленнями. Оскільки відповідач ОСОБА_2 втратив з дитиною будь який контакт, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному вихованні та матеріальному забезпеченні, а тому вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , а відтак просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просять суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, відзив не подав.

Представник орган опіки та піклування Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без їх участі, при цьому надала висновок органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 17 січня 2020 року по 30 серпня 2022 року позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 червня 2020 року батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Також встановлено, що спільне життя ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не склалося, сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, у відповідача психологічна неготовність до сімейного життя, постійні зради з його боку та скандали вдома призвели до втрати між ними почуття любові, довіри та поваги.

Рішенням Перечинського районного суду від 30 серпня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, дитину залишено на проживанні разом з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 .

Крім цього встановлено, що як під час шлюбу, так і після розірвання такого відповідач ОСОБА_2 взагалі не бере участі у вихованні та розвитку сина ОСОБА_2 , не надає коштів на його утримання, не відвідує сина, не спілкується з ним та не цікавиться його здоров`ям, навчанням та захопленням.

Одночасно з довідки про неотримання аліментів, виданої начальником Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Вогар від 08 червня 2023 року № 5963, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_2 у період з 16 січня 2023 року по 31 травня 2023 року.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26 вересня 2023 року № 642/03-10, орган опіки та піклування вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Згідно з ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 Сімейного кодексу України).

У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).

Стаття 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Крім цього, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (частина 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, п. 100).

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Одним із способів захисту інтересів малолітньої чи неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов`язки.

Так, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по її вихованню.

Аналізуючи вказані норми, можна прийти до висновку, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення батьком ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_2 , оскільки відповідач зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, виховання, протягом тривалого часу взагалі не спілкується з дитиною, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток сина як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, з відповідача ОСОБА_2 на теперішній час за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області 30 серпня 2022 року вже стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому це питання судом не вирішується.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 19, 150, 155, 157, 164-166 СК України, ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: 89221 Закарпатська область Ужгородський район с. Т.Ремета, вул. Тканка, 1.

Головуючий: Чепурнов В. О.