Справа № 545/883/23
Провадження № 2/545/944/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого судді Гальченко О.О.,

при секретарі Мамишевій А.Е.,

представників сторін : адвокатів - Гавриша Б.В., Пархоменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 15.03.2023 звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що він перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_2 ( відповідачка ) з 02.10.2012 ( свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане Полтавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми )).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07.03.2023 ( станом на дату звернення з цим позовом до суду рішенця ще не набрало законної сили ) шлюб з відповідачкою розірвано.

В період перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя ними придбано нерухоме майно, а саме - квартира, загальною площею 69 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., в АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану квартиру підтверджується договором № МП/Прсп9-127 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 03.07.2018 та актом приймання-передачі від 20.04.2019 ( копії додано ). В якості власника у договорі та акті визначена гр. ОСОБА_2 ( копія додана ).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте що подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Таким чином, незважаючи на реєстрацію права власності на вищезгадане майно за відповідачкою, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період шлюбу на спільні кошти.

Він запропонував відповідачці добровільно розподілити належне їм спільне майно, оскільки у них виникли розбіжності з приводу подальшого використання об`єкта спільної сумісної власності та його можливого продажу. На його пропозицію відповідачка відповіла відмовою, а тому він вимушений звернутися до суду.

Ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що

належить їм на траві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно ч. 2 ст. 65 СК України під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто, зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 6972 СК України та ст. 372 ЦК України.

В ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній вланості, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пленум Верховного Суду України у вищезгаданій постанові визначає, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до звіту про оцінку майна № 1018-7081 від 14.03.2023 ТОВ «Консультаційно-оціночна компанія «Дисконт» ( оцінювач ОСОБА_3 ), вартість спірної квартири становить 1 069 720 грн.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них ) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Він, як співвласник вищезазначеного нерухомого майна, заперечує проти реального розподілу належної їм з відповідачкою нерухомості та залишається на позиції того, щоб суд визнав їх з відповідачкою ідеальні частки в цьому майні в розмірі по 1/2 частині кожному та залишив спірне майно у спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належні та допустимі.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Оскільки, спірна квартира, що розташована в Полтавському районі, про поділ якої він звертається до суду, то справа підсудна Полтавському районному суду Полтавської області.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору становить 1% від ціни позову, тобто від вартості майна на яке претендує один з подружжя, але не менше 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3х розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки вартість квартири відповідно до звіту про оцінку майна від 14.03.2023 ТОВ «Консультаційно-оціночна компанія «Дисконт» (оцінювач ОСОБА_3 ), становить 1 069 720грн., то судовий збір сплачено в розмірі 5 348,61 грн., тобто 1% від вартості 1/2 квартири.

На виконання вимог п.10 ч. 3 ст.175 ЦПК України він підтверджує, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим же предметом та з тих самих підстав.

На виконання вимог п .8 ч. 3 ст.175 ЦПК України він підтверджує, що оригінали всіх письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви є наявними у нього, крім паспорту відповідачки та свідоцтва про шлюб.

На виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє про попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи ( судові збори та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, визначені ст. 133 ЦПК України ) : сума судового збору за подання позову до суду першої інстанції 5 348,61 грн.

Прохав : Визнати за ним - гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_1 , загальною площею 69 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., в порядку поділу майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача в особі адвоката Гавриша Б.В. ( ап.. с. 70 71 ) позов підтримав із викладених в ньому підстав, надавши суду можливі докази на підтвердження вимог, прохав задовольнити. Підтримав відповідь на відзив, наголосивши, що на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою власністю дружини та чоловіка потребує доведення. Тому, докази надані представником відповідача на заперечення вимог позивача є неналежними, оскільки їх не можливо ідентифікувати як електронні документи.

Представник відповідачки в особі адвоката Пархоменка А.О. ( а. с. 43 ) позов не визнав, підтримавши надані суду відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив на позов, вказавши, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідачки, яка їх взяла в борг у матері позивача ОСОБА_4 та буде їх віддавати вона. Ним надано ті докази, які були у його розпорядженні та надіслані йому відповідачкою, в тому числі і польською мовою без належного їх перекладу. Наполягав, що спірна квартира, хоч і придбана відповідачкою у шлюбі, але належить їй на підставі особистої власності подружжя.

Сторони в засідання не з`явилися, позивач надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності ( а. с. 40 ). Відповідачка з невідомих причин, хоча заздалегідь повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, що в засіданні підтвердив її представник. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся належно повідомлених сторін, за участю їх представників в особах професійних адвокатів, по наявним матеріалам справи.

Судом встановлено всі обставини, на які в позові послався позивач та вони доводяться належними доказами на а. с. 4 32, а саме : сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2012 по 07.03.2023. В період шлюбу за спільні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу від 03.07.2018, але право власності оформили на ім`я відповідачки - ОСОБА_2 . Кошти, які відповідачка брала в борг у матері позивача - ОСОБА_4 , згідно свідчень останньої, то кошти давала в борг ОСОБА_5 на придбання ними квартири як для подружжя та їхнього там проживання як сім`ї.

Відповідно до звіту про оцінку майна № 1018-7081 від 14.03.2023 ТОВ «Консультаційно-оціночна компанія «Дисконт» ( оцінювач - ОСОБА_3 ), вартість спірної квартири становить 1 069 720 грн.

Свідок ОСОБА_4 ( а. с. 135 ), яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що спірну квартиру її син та невістка придбавали разом для їх сім`ї, бо їм було далеко добиратися на її пропозицію, для цього вона давала кошти їм в борг, а розписку писала ОСОБА_5 . Також, ОСОБА_5 брала в борг гроші на придбання їм квартири і у її сестри - ОСОБА_6 . Решта документів оформляла ОСОБА_5 на себе, бо син на той час перебував у Польші. Кошти їй на даний час не повернуто.

Суд, заслухавши представників сторін в особі адвокатів, свідка гр. ОСОБА_4 , дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в суді.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте що подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Таким чином, незважаючи на реєстрацію права власності на вищезгадане майно за відповідачкою, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період шлюбу на спільні кошти.

Ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ч. 2 ст. 65 СК України під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто, зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що

належить їм на траві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належні та допустимі.

Враховуючи дані норми діючого законодавства, встановлене в ході судового засідання, суд вважає, що позов доведений стороною позивача належними та допустимими доказами. А докази надані стороною відповідачки є неналежні, тому суд не може взяти їх до уваги при постановленні рішення, оскільки вони не доводять посилань представника відповідачки, що спірна квартира, хоч і придбана в шлюбі, але за особисті кошти відповідачки.

Керуючись ст. 43, 49, 127 ч. 5, 178, 257, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 63, 67, 69 71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН : НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири за АДРЕСА_2 , загальною площею 69м.кв., житловою площею 32,3м.кв. в порядку поділу майна подружжя спільно придбаного в шлюбі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко