Справа № 137/1/23
Провадження № 22-ц/801/1847/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуСправа № 137/1/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Собцевої А.Р., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

02.01.2023 до Літинського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06.07.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 20.07.2023 заяву представника відповідача адвоката Чернілевської Р.В. задоволено, стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З додатковим рішенням суду позивач не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила його змінити, стягнувши з позивачки на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, зазначає наступне.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом встановлено, що 23.01.2023 ОСОБА_3 уклав із адвокатом Чернілевською Р.В. договір про надання правової допомоги на представництво інтересів клієнта. Пунктом 4.1 вказаного договору зазначено, що сума гонорару за супровід справи в суді першої інстанції становить 10 000,00 грн.

Актом виконаних робіт зазначається обсяг робіт виконаний адвокатом Чернілевською Р.В. До того ж, в акті зазначається, що сторони претензій одна до одної не мають.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру за № 02-01/23 від 23.01.2023 зазначається про те, що ОСОБА_3 сплатив адвокату Чернілевській Р.В. 10 000, 00 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.01.2023.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи об`єм наданих адвокатом послуг та складність справи, витрачений адвокатом час (7 годин участі у судових засіданнях), час витрачений на дорогу у судові засідання та виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, суд вважав за необхідне задовольнити заяву адвоката Чернілевської Р.В.

Колегія суддів з таким висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 23.01.2023, акт виконаних робіт від 10.07.2023, квитанція до прибуткового касового ордеру за № 02-01/23 від 23.01.2023.

Згідно з актом виконаних робіт від 10.07.2023 на виконання договору виконано послуги: підготовка та подання відзиву на позовну заяву про визнання договору недійсним у справі № 137/1/23 (4 год.); підготовка та подання клопотання про витребування доказів; участь у судових засіданнях.

Водночас, колегія суддів враховує, що позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, так і в апеляційній скарзі, апелянт вказує на неспівмірність витрат з наданими послугами.

Надаючи оцінку викладеним вище обставинам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Так, позивач у апеляційній скарзі звертає увагу на врахування принципу співмірності, оскільки дана справа є незначної складності. При цьому, визначений розмір витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн є необґрунтованим та не підтверджений відповідними письмовими доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, суд першої інстанції не врахував, що надані послуги щодо підготовки відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів є типовими та не потребують складних правових досліджень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 7 000 грн. Даний розмір витрат на правничу допомогу відповідатиме загальним засадам справедливості, розумності та співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Керуючись ч. 4 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ст.ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 грн до 7 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач: В.П.Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко