ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/1140/22

провадження № 22-ц/4809/1108/23

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Нероди Л.М. від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_3 , та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербиною В.М., зареєстрованого в реєстрі № 246, спадкова справа № 8/2020.

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:0245, та частки земельних ділянок за кадастровими №:02:000:5007 та №:02:000:0246, які розташовані на території Шарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Вказав, що він є єдиним спадкоємцем першої черги. Заповіт його батько за життя не складав. У зв`язку з тим, що він перебував на роботі у Польщі, спілкувався з батьком засобами телефонного зв`язку, про свою хворобу батько йому не повідомляв. Дізнавшись про його смерть, він не мав можливості приїхати до України на похорон через обов`язок перед роботодавцем, а на час запланованої поїздки до України для особистої подачі заяви про прийняття спадщини, було оголошено карантин, включаючи Польщу та Україну.

31.03.2020 він звернувся до польського нотаріуса за місцем проживання, щоб подати заяву про вступ у спадщину у встановлений законодавством шестимісячний строк. Після оформлення заяви наступного дня, відправив дану заяву рекомендованим листом, однак було повернуто назад без вручення.

Позивач зазначив, що після смерті батька спадщина була прийнята його дядьком ОСОБА_2 . Врегулювати даний спір з відповідачем позасудовим шляхом не вбачається можливим, оскільки повертати належне його батькові майно, добровільно повертати не бажає, тому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у визначені додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати причини пропуску строку на прийняття спадщини після смерті батька поважними та визначити додатковий строк для подання заява на прийняття спадщини.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що посвідчується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.11.2019 року.

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від15.10.1987 року.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину виданого 17.06.2020, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки, розташованої на території Шарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0245, загальною площею 6,9327 гектарів в межах згідно з планом, переданої для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 430245, виданого Олександрійською райдержадміністрацією Кіровоградської області 30 серпня 2022 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13835, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єктом нерухомого майна : 203, є його брат ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Спільно зі спадкодавцем не проживав. 30.04.2019 року виїхав до Польщі.

Нотаріальним актом, реєстр А № 1266/2020, який складено 31.03.2020, польським нотаріусом Ельжбетою Славінською, посвідчено заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 .

Дана заява не була надана нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а також позивачем не було надано доказів про звернення з заявою до нотаріальної контори або уповноважених осіб місцевого самоврядування у сільській місцевості по поверненню з Польщі.

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку, передбаченого законом для прийняття спадщини, не є поважними, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на проживання за межами України, запровадження карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби і пов`язані із цим обмеження.

Підпунктом 2.1. пункту 2 та підпунктом 3.5. пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом зокрема на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. У випадку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Із урахуванням наведеного, доводи позивача про те, що у зв`язку із віддаленістю місця проживання та необхідністю дотримання карантинних обмежень йому було створено непереборні перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, є безпідставними.

З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.12.2023.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич