Номер провадження: 22-ц/813/6251/23
Справа № 521/9373/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/9373/23

Номер провадження: 22-ц/813/6251/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Сегеди О.М. 05 травня 2023 року, про повернення позовної заяви,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати за Банком право іпотеки на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 19 грудня 2006 року; 2) внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме -квартири АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 03 березня 2007 року та внести запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення. Також позивач просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 19.12.2006 року між АКБ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є - АТ «АЛЬФАБАНК», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2006/670/193.

За умовами договору Банк надав позичальнику кредит в розмірі - 75 291,00 доларів США, а остання зобов`язалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі - 12,25 % річних, здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк - до 18.12.2021 року.

Виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором було забезпечено укладеним між Банком та ОСОБА_2 іпотечним договором від 19.12.2006 року, реєстровий № 3054. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку майнові права на незакінчене будівництво - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

10.09.2019 року Загальними зборами АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 року виникає у АТ «Альфа-Банк».

На підставі зазначених документів правонаступником АТ «Укрсоцбанк» та належним кредитором за Кредитним договором та договором Іпотеки є - АТ «Альфа-Банк».

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 2006/670/193 від 19.12.2006 року не виконала, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту не сплатила.

08.11.2010 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру (видане 01.11.2010 року НОМЕР_1 виконавчим комітетом Одеської міської ради).

31.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, серія та номер 3784, за яким остання набула права власності на спірну квартиру. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.О., що підтверджується договором купівлі-продажу № 3784, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру про право власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.11.2019 р. № 190526282.

Банк свого дозволу на відчуження предмета іпотеки не надавав.

У зв`язку із вищевикладеним, Банк просить задовольнити позовні вимоги (а. с. 2 - 6).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 року позовну заяву АТ «Сенс Банк» залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків (а. с. 45 - 46).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року позовну заяву АТ «Сенс Банк» визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Ухвала мотивована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу (а. с. 57).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

АТ «Сенс Банк» в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального законодавства.

Апелянт посилається на те, що: 1) посилання суду першої інстанції в частині незалучення оцінки майна спірної квартири, є помилковим, оскільки Банк звернувся до суду із позовом з немайновими вимогами; 2) 28.04.2023 року направив до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, разом із витребуваними документами (а. с. 62 - 65).

Узагальнені доводи інших сторін в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подачу відзиву до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.05.2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору (а. с. 77).

На виконання ухвали суду, 29.05.2023 року апелянтом надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (а. с. 82 - 85).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» (а. с. 87).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 88).

З довідки про доставку електронного листа від 30.05.2023 року вбачається, що представник АТ «Сенс Банк» отримав в електронному вигляді «(У) Відкриття» від 30.05.2023 р. (а. с. 89).

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулися до суду з приміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 91 - 92, 94 - 95).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони по справі повідомлені про розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.08.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 99).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк» не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У квітні 2023 року АТ «Сенс Банк» (далі Банк) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: 1) визнати за Банком право іпотеки на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 19 грудня 2006 року; 2) внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 03 березня 2007 року та внести запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення (а. с. 2 - 6).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 року позовну заяву АТ «Сенс Банк», внаслідок подання її з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, було залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали (а. с. 45 - 46).

Суд першої інстанції встановив, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України, та не містить:

-оцінки майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 ;

-рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», затвердженого загальними зборами 10.09.2019 року;

-передавального акту, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» (рішення № 2/2019 від 15.10.2019 р.) та рішенням загальних зборів АТ «Альфа-Банк» (протокол № 4/2019 від 15.10.2019 р.);

-зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Крім того, зазначено, що позивачу необхідно зазначити ціну позову, яка б відповідала дійсній вартості спірного майна та сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

19.04.2023 року зазначена ухвала була отримана позивачем, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 19.04.2023 р. (а. с. 48).

Проте, у встановлений законом строк, недоліки позовної заяви усунути не були, у зв`язку із чим позовну заяву повернуто позивачеві без розгляду.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції правильно визначився з нормами процесуального права, які підлягають застосуванню. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Довід апеляційної скарги представника АТ «Сенс Банк» про те, що ним було надіслано на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків разом із витребуваними документами не заслуговує на увагу.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що Банком така заява надсилалась.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу Банк наголошує, що вимога про визнання права іпотекодержателя є немайновою, оскільки її задоволення судом матиме наслідком лише встановлення факту, який матиме юридичне значення та, саме по собі, не призведе до стягнення з відповідача коштів чи до позбавлення її прав на майно.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким доводом Банку, виходячи із наступного.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2023 року у справі № 906/1026/22 зроблено наступний висновок.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2), а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 2).

З наведеного слідує, що від визначення характеру позовної вимоги (майновий чи немайновий) залежить розмір судового збору, належного до сплати за подання до суду відповідного позову.

У постанові від 25.08.2020 р. у справі № 910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1-3 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 р. у справі № 907/9/17).

На зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду посилалися, зокрема, господарські суди попередніх інстанцій в обґрунтування своєї правової позиції при прийнятті оскаржуваних рішень.

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України).

З метою захисту законних прав та інтересів учасників цивільного оборону, насамперед інтересів кредитора, глава 49 Цивільного кодексу України регламентує забезпечення виконання зобов`язання. Цей інститут спрямований на покращення гарантування майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також на усунення можливих негативних наслідків невиконання чи неналежного виконання боржником його обов`язків у зобов`язанні.

Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують майнові інтереси кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання обов`язків боржником, а саме різні види забезпечення виконання зобов`язання. Одним із них є застава (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

У частині третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду); позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

За змістом наведених приписів іпотека як різновид застави передбачає право кредитора, яким є іпотекодержатель, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотечний договір може містити, зокрема, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, на етапі прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд оцінює переважно дотримання формальних критеріїв та позбавлений можливості надати оцінку способу задоволення вимог іпотекодержателя, який був обумовлений сторонами у договорі.

Вимога про визнання позивача іпотекодержателем нерухомого майна у справі по суті необхідно розглядати як підставу для задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене, на думку колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також свідчить про спрямованість вимоги про визнання права іпотекодержателя на набуття позивачем саме майнових прав, а отже майновий характер заявленої вимоги.

У разі визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна та внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек, іпотекодержатель відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» набуває право пред`являти вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та яка набула статусу іпотекодавця.

Таким чином, виходячи з предмета та підстав позову у цій справі, колегія суддів погоджується із тим, що фактично ініційований Банком спір спрямований на захист його майнового інтересу, що виник на підставі іпотечного договору, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який має вартісну оцінку, а отже має майновий характер, а відтак розмір ставок судового збору за його подання має визначатися відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду, викладені в ухвалах від 18.05.2022 р. та від 10.01.2023 р. у справі № 918/459/21, від 19.12.2022 р. у справі № 922/3620/21 в яких позовні вимоги про визнання права іпотекодержателя кваліфіковано як вимоги майнового характеру.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів також зазначає, що АТ «Сенс Банк» не позбавлений права повторного звернення із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення вказаної заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Дата постановлення ухвали, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року про повернення позовної заяви залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе