СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17716/21

пр. № 2/759/180/23

02 листопада 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

за участі секретаря - Істоміній О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про визнання незаконними дії роботодавця щодо відсторонення від роботи та запровадження простою та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Антонов», відповідно до якого просив визнати незаконними дії ДП «Антонов» щодо відсторонення його від роботи та запровадження щодо нього простою протягом лютого-червня 2021 року, стягнути з ДП «Антонов» середню заробітну плату за період з 01 лютого 2021 року по 30 червня 2021 року у сумі 158 535,79 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень 79 копійок) (в тому числі всі податки та обов`язкові збори), стягнути з ДП «Антонов» на його користь понесені судові витрати.

Позов мотивований тим, що накази (розпорядження) про введення простою не були належним чином доведені до його відома, унаслідок чого він був протиправно позбавлений інформації про період простою, його причини, дату закінчення, режим роботи, робочий час та форму оплати праці. У відповідач були відсутні підстави для оголошення простою. Відповідач не вживав відповідних заходів для забезпечення трудових прав позивача, збереження його зайнятості, необґрунтовано зменшив розмір заробітної плати позивача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.08.2021 провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного суду у справі №759/17718/21.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року провадження у справі відновлено.

Відповідач, в особі представника адвоката Бордунової Н.О., 10.12.2021 р. подав відзив на позовну заяву, вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що підставою для оголошення простою, згідно акту простою від 24.12.2020 року стало скорочення обсягів виробництва, відсутність технічних та організаційних умов, необхідних для виконання робіт спричинених світовим спадом економіки, сповільненням експортно-імпортних операцій через поширення гострої респіраторної хвороби Covid-19, у тому числі щодо недопущення скупчення значних груп працівників на території підприємства.

10.08.2022 року представник позивача адвокат Чугаєнко О.М. подала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що роботи, які виконував АТП ДП «Антонов» не були зупинені, а тому вважає, що були відсутні підстави оголошення простою для позивача. У додаткових письмових поясненнях представник позивача посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 428/11543/19 (провадження № 61-8681св21), у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 464/1320/20 (провадження № 61-11379св21), Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц (провадження № 61-46703св18), у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц (провадження № 61-46703ск18), у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження N 61-13444св19), у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18), у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 592/2326/17 (провадження № 61-28606св18).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача Гоцалюк М.О. в судовому засіданні просив відмовити в позові в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , з 01 березня 2012 року по 29 червня 2021 року працював на Державному підприємстві «Антонов». З 01 травня 2017 року його переведено на посаду інженера 1 категорії відділу наземного забезпечення (В-256) Державного підприємства «Антонов» (а.с. 12-14).

Згідно з статтею 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Підпунктом 2 Пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17.03.2020 № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (із змінами) роботодавцю надано право змінювати режим роботи підприємства.

17.03.20 року Президент ОСОБА_3 видав наказ № 2078к про простій працівників підприємства. Відповідно до цього наказу з метою виконання заходів органів державної влади та міського самоврядування щодо запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, зокрема щодо запровадження Кабінетом Міністрів України на підставі Рішення Державної комісії з питань техногенної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16.03.2029 р. плану протиепідеміологічних заходів, зокрема обмеження роботи громадського міського транспорту, міжміських перевезень, роботи метрополітену, та враховуючи рекомендації МОЗ України та Держпраці підприємствам всіх форм власності щодо недопущення скупчення значних груп працівників на території підприємств, а також з огляду на заходи визначені наказом ДК «Укроборонпром» № 74 від 12.03.2020 р., керуючись ч. 1 ст. 113 КЗпП України, оголошено простій не з вини працівників у період з 18.03.2020 р. по 03.04.2020 р. для працівників підприємства, крім працівників підрозділів, що виконують невідкладні роботи та роботи із життєзабезпечення діяльності підприємства, зазначених у додатку № 1 до даного наказу (п.1); запроваджено з 18.03.2020 по 03.04.2020 дистанційну роботу на дому працівникам підприємства відповідно до додатку № 2 до даного наказу (п. 2); безпосередні керівники працівників визначених додатком № 2 до даного наказу відповідають за видання виробничих завдань таким працівникам та здійснюють контроль за виконанням працівниками виробничихзавдань (п. 4). (а.с. 90-91).

Наказами від 01.04.2020 р. № 2151к, від 24.04.20 р. № 2249 к, від 08.05.20 р. № 2337к, від 22.05.20 р. № 2435 к, від 18.06.2020 р. № 2818 к, від 28.07.20 р. № 3495к, від 31.08.20 р. № 4110к, від 30.09.20 р. № 4728к, від 30.10.20 р. № 5331к, від 27.11.20 р. № 5969к, від 28.12.20 р. № 6618к, від 28.01.21 р. № 759к, від 26.02.21 р. № 1798к, від 29.03.21 р. № 2674к, від 29.04.21 р. № 3567к період простою у відповідача продовжувався відповідно з 06.04.2020 р. по 24.04.2020 р., з 25.04.2020 р. по 11.05.2020 р., з 12.05.2020 р. по 22.05.2020 р., з 23.05.20 р. по 22.06.20 р., з 23.06.20 р. по 31.07.20 р., з 01.08.20 р. по 31.08.20 р., з 01.09.20 р. по 30.09.20 р., з 01.10.20 р. по 31.10.20 р., з 01.11.20 по 30.11.20 р., з 01.12.20 р. по 31.12.20 р., з 01.01.21 р. по 31.01.21 р., з 01.02.21 р. по 28.02.21 р., з 01.03.21 р. по 31.03.21 р., з 01.04.21 р. по 30.04.21 р., з 01.05.21 р. по 31.05.21 р., (а.с. 93-149).

Додатками № 2 до наказів від 08.07.2020 р. № 3162к , від 28.07.20 р. № 3495к, від 31.08.20 р. № 4110к, від 30.09.20 р. № 4728к, від 30.10.20 р. № 5331к, від 27.11.2020 р. № 5969к, від 28.12.20 р. № 6618к, ОСОБА_1 інженера І категорії включено до переліку працівників відділу наземного забезпечення (В-256), які будуть працювати дистанційно на дому на період карантину відповідно з 10.07.20 р. по 31.07.20 р., з 01.08.20 р. по 31.08.20 р., з 01.09.20 р. по 30.09.20 р., з 01.10.20 р. по 31.10.20 р., з 01.11.20 по 30.11.20 р., з 01.12.20 по 31.12.20, з 01.01.21 по 31.01.21.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Як вбачається з матеріалами справи та встановлено судом, в період з 18 березня 2020 року по 31 травня 2021 року в ДП «Антонов» на підставі відповідних наказів приймались рішення про оголошення простою не з вини працівників.

До 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 працював і не перебував у простої.

Згідно розрахунокових листів за грудень 2020 року - січень 2021 року (а.с. 34) позивачу нараховувалась крім іншого премія за виконання найважливіших планових завдань (вид нарахування 66).

Вказане підтверджує твердження позивача, що не зважаючи на запровадження в Україні карантину з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, позивач виконував найважливіші планові роботи на підприємстві.

Зазначене спростовує твердження відповідача про те, що підставою для простою позивача в лютому 2020 року став карантин на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року. Посилаючись на правомірність запровадження простою на підприємстві для ОСОБА_1 , ДП «Антонов» не надало суду належних та допустимих доказів наявності обставин, які свідчать про повну зупинку його роботи або його окремих підрозділів у зв`язку з оголошенням карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року, або неможливості забезпечення дистанційної роботи позивача.

Саме по собі прийняття Кабінетом Міністрів України постанови про оголошення карантину не вказує про неможливість виконання роботи на підприємстві, де працював позивач.

Відповідно до частини 2 статті 34 КЗпП України у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 1 наказів, якими було оголошено простій у відповідача протягом березня - травня 2021 року (накази від 26.02.21 р. № 1798к, від 29.03.21 р. № 2674к, від 29.04.21 р. № 3567к), у відповідача мало місце зростання обсягів робіт, в тому числі пов`язаних з необхідністю виконання контракту по літаку АН-178, а тому виникла виробнича необхідність у залученні підлеглих працівників до виконання виробничих завдань.

Відповідачем не надано доказів, що позивачу пропонувалось переведення на іншу роботу.

В позовній заяві позивач стверджував, що накази від 28.01.21 р. № 759к, від 26.02.21 р. № 1798к, від 29.03.21 р. № 2674к, від 29.04.21 р. № 3567к не доводились до його відома. Керуючись принципом змагальності, ДП «Антонов» не надало доказів, що накази про оголошення простою були доведені до відома позивача. Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про оголошення простою. Таким чином, суд приходить до висновків, що позивач протиправно був позбавлений інформації про період простою, його причини, дату закінчення, режим роботи, робочий час та форму оплати праці. Таким чином, відповідачем порушено процедуру оголошення простою щодо позивача.

Суд звертає увагу на те, що згідно постанови Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №759/17718/21 (провадження № 61-12118ск22) у подібних правовідносинах про визнання незаконними дій роботодавця щодо відсторонення від роботи працівника ДП «Антонов», запровадження простою та стягнення середнього заробітку, до закінчення перегляду в касаційному порядку якої, судом було зупинено провадження у цій справі, Верховний Суд дійшов аналогічних висновків.

Судом встановлено, що наказом від 31.05.21 р. № 4589к з 01.06.2021 року простій не з вини працівників для співробітників підприємства припинено.

При цьому, відповідно до листка розрахунку за червень 2021 року позивачу і далі нараховувалась заробітна плата з урахуванням його перебування на простої (вид нарахування 88).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів запровадження відповідачем персонально по відношенню до позивача простою протягом червня 2021 року.

Вказані дії ДП «Антонов» слід розцінювати як відсторонення позивача від роботи. Заперечуючи проти позову, ДП «Антонов» не навело доказів на спростування доводів позивача щодо того, що він не був допущений до роботи в червні 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 10 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що в порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

З огляду на це, а також на факт не доведення до відома позивача інформації про простій, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача щодо оголошення стосовно позивача простою з 01 лютого 2021 року по 30 червня 2021 року підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактично виплаченою заробітною платою, починаючи з 01 лютого 2021 року по 30 червня 2021 року, та середньою заробітною платою за час запровадження простою щодо позивача, необхідно зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі - постанова № 100) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до п. 4 постанови № 100 (зі змінами внесеними Постановою КМУ № 1213 від 09.12.2020) при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати . При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як встановлено судом в лютому 2021 року по відношенню до позивача було незаконно запроваджено простій.

Оскільки позивачем надано докази отримання значно меншого розміру заробітної плати в період оголошеного щодо нього простою, ніж отримувана ним заробітна плата до такого простою, тому в цьому випадку суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права буде стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої частини середньої заробітної плати за час оголошення простою.

Про правомірність задоволення судами вимог про стягнення недоотриманої заробітної плати у разі незаконного оголошення простою дійшов висновків і Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 592/2326/17 (провадження № 61-28606св18).

Таким чином, розрахунок середнього заробітку, який здійснений позивачем у позовній заяві , виходячи з заробітної плати позивача за грудень 2020 року та січень 2021 року, суд вважає вірним. Отже, середній заробіток позивача за один день складає 1855,78 грн. ((22420,65+35108,60)/(12+19)).

ДП «Антонов» не надало доказів на спростування наданого позивачем розрахунку.

За період з 01 лютого 2021 по 30 червня 2021 року (включно) робочих днів 102.

Розрахунок середнього заробітку, який мав бути нарахований позивачу за період незаконного простою є наступним: 1855,78 *102= 189289,56 грн.

Суд, враховує, що протягом лютого-червня 2021 року позивачу нараховано заробітну плату під час незаконного простою на загальну суму 30 753,77 грн. (6 229,33 + 6 229,33 + 2192,91 + 6852,00 + 9250,20

Отже, позивачем недоотримано за період незаконного простою 158535,79 грн. (189289,56-30753,77)

Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача різниці середньої заробітної плати та виплаченої заробітної плати у період простою за період з 01 лютого 2021 по 30 червня 2021 року (включно) підлягає задоволенню у сумі 158535,79 грн.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2493,36 грн.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.ст.263-265, ч.1 ст.268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про визнання незаконними дій Державного підприємства «Антонов» щодо відсторонення від роботи, оголошення простою та стягнення середнього заробітку задовольнити.

Визнати незаконним дії Державного підприємства «АНТОНОВ» стосовно запровадження щодо ОСОБА_1 простою та відсторонення його від роботи з 01 лютого 2021 по 30 червня 2021 року (включно).

Стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ» (Місцезнаходження: вулиця Академіка Туполєва, будинок 1, місто Київ, 03062 ) на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) різниці середньої заробітної плати та виплаченої заробітної плати у період простою за період з 01 лютого 2021 по 30 червня 2021 року (включно) у сумі 158 535,79 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень 79 копійок) (в тому числі всі податки та обов`язкові збори).

Стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ» (Місцезнаходження: вулиця Академіка Туполєва, будинок 1, місто Київ, 03062 ) на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 2493,36 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда