Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9357/22 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І.
Категорія 68 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів:Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/9357/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Драча Ю.І. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, в якому просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив його позовну заяву без розгляду з підстав наявності на розгляді суду тотожного спору. Вказує, що склад учасників, предмет спору, вимоги та обставини у цій справі та справі № 278/2817/22 різні. Наголошує, що у справі № 296/9357/22 за його позовом він має статус позивача і захищає своє право на спільне проживання з дітьми, а ОСОБА_2 - статус відповідача; у справі № 278/2817/22 за позовом ОСОБА_2 , колишня дружина хоче визначити місце проживання дітей з нею і у тій справі ОСОБА_1 має статус відповідача. Тому беручи до уваги наведені обставини, рішення суду про застосування п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України є помилковим. Зауважує, що представник відповідача не мав процесуального права для подачі до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Згідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Отже, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення, вони є обов`язковими суб`єктами цивільного процесу між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом. Сторони - особи (фізичні, юридичні) набувають із пред`явленням позову певного процесуального статусу, зокрема позивач - особа яка звертається до суду з метою поновлення свого порушеного права, встановлення та визнання права, відповідач - особа, яка, зокрема зазначене право не визнає.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей (справа №296/9357/22).

Провадження у справі було відкрито ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.12.2022.

Водночас, ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.11.2022 відкрито провадження у справі № 278/2817/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ( справа № 278/2817/22).

У цих справах в частині вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторони і предмет спору є тотожними.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відтак підставою для визначення місця проживання неповнолітніх дітей є встановлення саме цих обставин, а не суб`єктивне сприйняття вказаних обставин позивачем.

Отже, позов про визначення місця проживання неповнолітніх дітей у цій справі є тотожним до позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей у справі № 278/2817/22, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

У той же час колегія суддів зауважує, що провадження у справі за позовом ОСОБА_2 було відкрито 04 листопада 2022 року, тобто раніше, ніж провадження у справі №296/9357/22 за позовом ОСОБА_1 , яке було відкрито 29 грудня 2022 року.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22.03.2023 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей у справі № 278/2817/22 законної сили не набрало та перебуває на апеляційному перегляді в провадженні Житомирського апеляційного суду.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, посилався на положення п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України як на підставу залишення позовної заяви без розгляду, а тому помилкове зазначення процесуальної норми - ч.4 ст. 257 ЦПК України замість п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, про що йдеться в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Для застосування зазначеної підстави не має значення, яка з сторін подає клопотання про залишення позову без розгляду, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що таку заяву подає лише позивач, є безпідставними.

Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.09.2023.

Головуючий Судді: