Справа № 308/4693/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., за участі секретаря судового засідання Федорнак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до першого відповідача ОСОБА_1 , другого відповідача ОСОБА_2 , про стягнення 3 (трьох) % річних,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося в суд з позовною заявою до першого відповідача ОСОБА_1 , другого відповідача ОСОБА_2 , про стягнення 3 (трьох) % річних, за якою просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 33 644,50 (тридцять три тисячі шістсот сорок чотири грн. 50 коп.) гривень в якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) гривень, з кожного по 1 342,00 (одна тисяча триста сорок дві грн. 00 коп.) гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

06 серпня 2007 року між фізичною особою ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», було укладено Кредитний договір №0718 БК.

Забезпеченням зобов`язань за Кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого він зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 її боргових зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

Позичальник не виконав зобов`язання по кредитному договору на протязі тривалого часу не сплачував суми заборгованості перед кредитором, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами та кредитор зазнав збитків.

24.10.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі №2-1 19/1 1 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь кредитора суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 373 827,76 гривень та 1 820,00 гривень судових витрат.

Факт укладення кредитного договору між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , факт укладення договору поруки, отримання коштів за кредитним договором, факт порушення умов кредитного договору, що потягло за собою набуття АТ «Універсал Банк» права достроково вимагати звернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків, підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №2-1 19/1 1 від 24.10.2011 року.

Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду №2-119/11 від 17.12.2020 року, задоволено заяву AT «Універсал Банк» «про заміну сторони виконавчого провадження» щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно розрахунку заборгованості станом на 17.02.2023 року втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних, три відсотки річних, становлять - 33 644,50.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 33 644,50 (тридцять три тисячі шістсот сорок чотири грн. 50 коп.) гривень в якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) гривень, з кожного по 1 342,00 (одна тисяча триста сорок дві грн. 00 коп.) гривень.

За ухвалою від 10.04.2023 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання у справі було призначене на 15 год. 40 хв. 10.08.2023 року, однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 10.08.2023 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме виконавчого листа по цивільні справі від 24.10.2011 року, суд вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Закарпатська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» - 373 827 грн. 76 коп. заборгованості по кредитному договору №0718 SK від 06.08.2017 року та 1820 грн. судових витрат.

Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2020 року у справі №2-119/11 було замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-119/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 08.12.2011 року, з Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на Акціонерне товариство «Універсал Банк» (04114, , м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) та замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису вчиненого 12.12.2012 року Селехман О.А., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за номером 4026, з Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на Акціонерне товариство «Універсал Банк» (04114, , м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.02.2020 року по 31.01.2023 року перед банком складає 33 644,50 - 3 % річних від простроченої суми. При цьому в розрахунку зазначено, що залишок суми стягнення згідно рішення суду становить 373 827,76 грн., розрахунок виконується на дату 17.02.2023 року, сума інфляції за наростаючим підсумок з лютого по січень 2023 року становить 175 699,05 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.

В даній ситуації при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд враховує висновки Верховного Суду при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)».

В спірних правовідносинах про стягнення коштів саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, що є підставою для стягнення заборгованості.

15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме: до вказаного розділу був внесений п.18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт: Ліга Закон» було здійснено розрахунок трьох відсотків річних.

Період прострочення грошового зобов`язання: з 01.02.2020 до 31.12.2020 становить: 373 827,76 x 3 % x 335 : 366 : 100, кількість днів у періоді 335 днів, сума: 10 264,94 грн., з 01/01/2021 до 23/02/2022 становить: 373 827,76 x 3 % x 419 : 365 : 100, кількість днів у періоді 419, сума 12 874,01 грн.

Отже, в періоді з 01.02.2020 року по 23.02.2022 року три відсотки річних становлять всього 23 138,95 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню три відсотки річних за період з 01.02.2020 року по 23.02.2022 в сумі 23 138,95 грн..

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 , то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою природою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання.

За таких обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення відповідача ОСОБА_2 до власної цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2011 року у справі №2-119/11 заборгованості за кредитним договором по поверненню суми кредиту та нарахованих відсотків за користування ним, є необґрунтованими, адже, як вище зазначалось, в силу правової природи спірних правовідносин такі судові рішення не можуть породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених Договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2ст. 554 ЦК України).

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.

В даному випадку, умовами п. 2 договору поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст.6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

При цьому, передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Проте, в будь-якому випадку встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в т.ч. передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону.

Разом з цим, визначаючи обсяги відповідальності відповідача (поручителя) перед Банком (кредитором) сторонами в умовах договору поруки не встановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті трьох процентів річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст.625 ЦК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя тощо.

Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача 2684 грн. 00 коп. судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 526,527,530,625,625,1054 ЦК України, ст.ст.10,60,169,208,209,209, 215-218 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до першого відповідача ОСОБА_1 , другого відповідача ОСОБА_2 , про стягнення 3 (трьох) % річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛБАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 2133352), 3 (три) відсотки річних за прострочення невиконання зобов`язання, в сумі 23 138,95 грн. (двадцять три тисячі сто тридцять вісім гривень 95 коп.) нараховані за період за період з 01.02.2020 року по 23.02.2022 року

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛБАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 2133352) 2684, 00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова