№ провадження 2/738/431/2023
У Х В А Л А

12 грудня 2023 року м. Мена

Суддя Менського районного суду Чеpнiгiвської областi Волошина Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

АТ «Укртелеком звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що 01 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Укртелеком» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна, за яким відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі вноситься орендна плата, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 41033,77 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2023 року справу передано на розгляд Менському районному суду Чернігівської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з статтею 4 ГПК України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з статтею 1 ГПК, Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті),та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Як беззаперечно вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, звертаючись до суду із даним позовом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 01 грудня 2021 року, який був укладений між Акціонерним товариством «Укртелеком» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , предметом якого було нерухоме майно приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,75 кв.м., для розміщення магазину продовольчих товарів, у позовній заяві визначив відповідачем ОСОБА_1 , як фізичну особу, оскільки остання 21 червня 2023 року припинила свою підприємницьку діяльність.

Предметом спору є неналежне виконання умов вказаного Договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 червня 2019 року в справі № 904/1083/18 зазначила, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 127/23144/18 та інших справах викладено правовий висновок про те, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

При цьому, вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 916/1261/18.

Таким чином, оскільки спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна від 01 грудня 2021 року, який був укладений між Акціонерним товариством «Укртелеком» та ОСОБА_1 , яка мала статус фізичної особи-підприємця, тобто правовідносини між сторонами виникли з господарського договору і стосуються прав, обов`язків та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Роз`яснити заявнику право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Волошина