Справа № 2/593/329/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу і розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

1 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулась в Бережанський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із твердої грошової суми у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно на 1/4 частину його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що судовим наказом, постановленим 19 грудня 2018 року Бережанським районним судом Тернопільської області, з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено щомісяця стягати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 3 грудня 2018 року до досягнення сином повноліття, проте на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, забезпечення належного рівня її життя. З огляду на те, що з дати постановления судового наказу матеріальний стан відповідача значно покращився, відповідач працевлаштований та має постійне місце роботи, а тому вважає, що розмір аліментів необхідно змінити у сторону збільшення, просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання дитини не 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, як це визначено у судовому наказі від 19 грудня 2018року, а у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, і продовжувати стягувати аліменти у такому розмірі до досягнення сином повноліття.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивачки адвоката Горського О.І. надійшло письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити.

Відповідач позов визнав, щодо задоволення судом заявлених позивачкою позовних вимог заперечень не має, оскільки фактично у добровільному порядку надає сину утримання більше ніж вказано у судовому наказі.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позицію відповідача, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Судом встановлено, що сторони з 19 липня 2014 року по 30 листопада 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишився проживати із матірю та перебуває на її утриманні.

Вищевказаний факт підтверджується оглянутими в судовому засіданні свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим 25 листопада 2014 року від ділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області, рішенням Бережанського районного суду від 30 листопада 2018 року про розірвання шлюбу та оглянутою в судовому засіданні будинковою книгою.

Судом також встановлено, що судовим наказом, постановленим 19 грудня 2018 року Бережанським районним судом Тернопільської області у справі № 2-н/593/88/2018, з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено щомісяця стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 3 грудня 2018 року до досягнення сином повноліття.

У вересні 2023 року позивачка звернулася до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, оскільки визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, є не достатнім для утримання дитини, а крім цього в даний час матеріальне становище відповідача покращилося, він працює і має сталий дохід.

Вирішуючи заявлені позивачкою позовні вимоги, суд керується наступним.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, коли закон або договір не визначає ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може застосувати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайновош або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, держава визнає захист прав і свобод дитини одним із пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку. У ч. -8, ч. 9 ст. 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально мвжливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх спільно з дитиною чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечити такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1,2 статті 155 СК України).

В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. З ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, прерогатива обрання способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початковим судовим рішенні м, належить одержувачу аліментів.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від дохцду її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміри розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182- 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини.

Враховуючи те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, працює та отримує дохід, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму

про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України та відповідають інтересам дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд постановою від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 постановив правовий висновок, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них, тобто доказування є юридичним обов`язком сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

А так як відповідач у судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти його задоволення, тому суд у відповідності із ч. 4 ст. 206 ЦПК України вважає необхідним погодитися із вказаними позовними вимогами і задоволити їх.

Вирішуючи питання судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч.2 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. З ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення .у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

А так як позивачка при подачі до суду своїх позовних вимог відповідно до п.З ч.І ст.5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору, та до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, тому при винесенні вказаного рішення із відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України в дохід держави слід стягнути лише п`ятдесят відсотків ставки судового збору, що в грошовому виразі становить 536 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4,12,19, 76-81, 89,141, 142, ч. 4 ст. 206, 258,259,263-265, 354,

355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, який був встановлений судовим наказом Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2018 року по цивільній справі № 2-н/593/88/2018 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з часу набрання цим рішенням суду про зміну способу стягнення аліментів законної сили і до досягнення дитиною повноліття. .

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про позивача:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відомості про відповідача:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду у відповідності до ч.б ст. 259 ЦПК України складено З жовтня 2023 року.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.