КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/2324/22 Головуючий у суді І інстанції:Шролик І.С.
провадження №22-ц/824/9987/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Кулікової С.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Кузьміна Дениса Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позов.

У серпні 2022 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року задоволено первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 79376,00 грн, залишивши право власності на автомобіль за ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 1500, 00 грн.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

28.03.2023 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника позивача Кузьмін Д.Л. про ухвалення додаткового рішення. В мотивування заяви зазначив, що між ним та позивачкою 25.01.2022 укладено договір про надання правової допомоги №25/01-22. За умовами договору, за розгляд справи в суді першої інстанції клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг 18000,00 грн не пізніше 120 днів після закінчення розгляду справи. Вказана вартість відповідає попередньому розрахунку у позовній заяві, а факт надання послуг підтверджується договором та актом приймання-передачі наданих послуг від 21.03.2023. Також адвокат наголошує, що справа розглядалася у спрощеному провадженні, що не передбачає стадії судових дебатів, відтак позивачкою виконано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, разом зі заявою в межах п`ятиденного строку подаються докази понесених витрат.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року, адвокат Кузьмін Денис Леонідович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 18 000 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивачка вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано та безпідставно зменшено судові витрати на адвоката до стягнення з 18 до 8 тис. грн, навіть з урахуванням заяви відповідача про зменшення таких витрат, оскільки представник апелянта вважає, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Тому вважає, що враховуючи необгрунтоване клопотання відповідача, яке посилається лише на неспівмірність витрат із ціною позову, суд першої інстанції відступив від дотримання основних принципів цивільного судочинства та діяв на користь відповідача, обгрунтовуючи зменшення витрат також іншими критеріями ст. 137 ЦПК України, про які не йдеться у клопотанні відповідача.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта зазначив також про те, що не погоджується з посиланням суду першої інстанції на позиції Верховного Суду з приводу того, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських послуг та розумності їхнього розміру. Представник апелянта наголосив на тому, що договір між адвокатом і позивачкою підписано у м. Києві, усі послуги також надані у м. Києві. Загальновідомим є той факт, що за статистичними даними в столиці України найбільші показники середніх заробітних плат по країні в усіх сферах трудової діяльності, отже і послуги адвоката у м. Києві є дорожчими ніж аналогічні послуги в інших містах, що обов`язково має враховуватися при стягненні витрат на адвоката у м. Києві.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо обсягу фактичних витрат, понесених стороною позивачки, яка лише має обов`язок сплатити витрати впродовж 120 днів, посилався на постанову Верховного Суду від 01.09.2021 по справі № 178/1522/18, в якій зазначено: «...апеляційний суд не звернув уваги на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).».

Доводи апеляцінйої скарги обгрунтовані також зокрема тим, що звертаючись з заявою про відшкодування судових витрат представником позивача було наголошено на тому, що оскільки відповідно до умов договору, вартість адвоката є фіксованою, тобто не залежить від обсягу виконаної роботи/наданих послуг адвокатом, а тому не потребує зазначення детального опису робіт/послуг та витраченого часу, що відповідає позиції ВП ВС від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі та задовольняючи частково заяву представника позивача, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що при визначені розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, суд врахував клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат, категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, яка лише має обов`язок сплатити витрати впродовж 120 днів, обсяг наданих адвокатом послуг, що зазначені в акті виконаних робіт, їх необхідність та доцільність, враховуючи ціну позову 79376 грн, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, суд вважав що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу 18000 грн є дещо завищеними. Також врахував, що за клопотанням позивача та її представника розгляд справи тричі відкладався, загальну тривалість участі розгляду справи, суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача частину витрат на правову допомогу, яку позивач має понести у розмірі 8000,00 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2023 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 . В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 79376,00 грн, залишивши право власності на автомобіль за ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 992,40 грн та витрати за проведення експертного дослідження 1500, 00 грн. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

28 березня 2023 року представник позивача Кузьмін Д.Л. звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягунути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в сумі 18 000 грн (а.с. 193-200).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано договір № 25/01-22 про надання правової допомоги від 25 січня 2022 року, акт приймання передачі наданих послуг від 21 березня 2023 року, в якому вказаний наступний перелік послуг: надання первинної консультацій щодо підстав та способу захисту клієнта у судові справі № 756/2324/22; збір необхідних доказів, в тому числі шляхом направлення адвокатських запитів; формування правової позиції по справі, що включає в себе правовий аналіз документів клієнта, вивчення нормативно-правових атів у сфері правовідносин між сторонами спору, огляд та аналіз судової практики, та ін.; підготовка та подання до суду позовної заяви, відзиву на зустрічний позов; підготовка та подання до суду заяв з процесуальних питань, додаткових пояснень та ін.; роз`яснення з правових питань в процесі розгляду судової справи № 756/2324/22; участь у судових засіданнях суду першої інстанції. За цим актом сплаті підлягає 18000,00 грн.

Встановлено також, що в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача - адвоката Пугачова Євгена Костянтиновича про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просив повністю відмовити позивачці у задоволенні її вимог, щодо стягнення додатково 18000 грн на правничу допомогу (а.с. 215-216).

Представник відповідача свої заперечення обгрунтовував тим, що сума, яку просить стягнути позивачка на правничу допомогу становить майже 1/4 від заявленої ціни позову, що не можна назвати співрозмірним та розумним. Також зазначив те, що всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 137 ЦПК України до суду не подано будь-якого документу, який би свідчив про кількість часу, витраченого адвокатом на виконання робіт, що унеможливлює визначення вартості виконаних робіт. До суду подано лише акт виконаних робіт від 21.03.2023 року, в якому відсутня вищезазначена інформація.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача та пропорційному відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та необгрунтовано зменшив витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції враховував характер виконаної адвокатом роботи, вірно керувався загальними засадами цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи, заяви відповідача про зменшення цих витрат, та практику ЄСПЛ у вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір між адвокатом і позивачкою підписано у м. Києві, тому послуги адвоката у м. Києві є дорожчими ніж аналогічні послуги в інших містах, суд апеляційної інстанції відхиляє та приходить до висновку, що стягнення у розмірі 18 000 грн. витрат на правову допомогу, яку просив стягнути представник позивача на користь відповідача, є явно завищеним, оскільки підготовка правової позиції представника позивача не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду додаткового рішення в апеляційному порядку. Тому колегія суддів вважає, що розмір стягнутих судом першої інстанції витрат на правову допомогу, зважаючи на складність справи, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, є співмірним.

Доводи представника апелянта про те, що оскільки відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 25/01-22 від 25.01.2022 року ціна послуг є фіксованою та не залежить від обсягу наданих адвокатом послуг клієнту, а отже є визначений, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованим, оскільки вказане позбавляє можливості іншої сторони скористатись своїм правом на спростування та зменшення судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу.

Також суд апеляційної інстанції зазначає те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи критерії, вказані у ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року по справі № 178/1522/18, відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено, суд апеляційної інстанції вважає слушними, однак не спростовують висновків суду, оскільки на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції вірно врахував загальний обсяг участі представника позивача в суді першої інстанції, ціну позову, вчинення процесуальних дій представником позивача, та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, додаткове рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кузьміна Дениса Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «13» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник