Дата документу 01.03.2023 Справа № 332/2784/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/2784/19 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/284/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Студенцова Олена Олександрівна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, про визнання заповіту недійсним, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Студенцова Олена Олександрівна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, про визнання заповіту недійсним, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В позові зазначав, що він з 1975 року проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у кімнаті площею 13,4 кв.м.

ОСОБА_2 , вселився у квартиру, як у службове жиле приміщення, у зв`язку з роботою на Запорізькому сталепрокатному заводі.

Квартира, має загальну площу 43,08 кв.м., житлову площу 26,4 кв.м., складається з двох ізольованих кімнат площею 13 кв.м. і 13,4 кв.м.

Разом з позивачем у квартирі у кімнаті площею 13 кв.м. з 2007 року по день своєї смерті, проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Квартира внаслідок передачі на баланс Запорізької міської ради була утворена рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №48 від 05.10.2011 року «Про об`єднання житлових та допоміжних приміщень в комунальні квартири в гуртожитку по АДРЕСА_2 » шляхом об`єднання житлових та допоміжних приміщень кімнати АДРЕСА_3 .

Після утворення квартири вищезазначеним рішенням, місце проживання позивача та місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою квартири 19.06.2012 року, про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання проставленому на ст.12 у паспорті громадянина України позивача, а також рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №291/1 від 28.08.2014 року «Про оформлення ордерів мешканцям житлового будинку по АДРЕСА_2 за фактом проживання», а саме п.п.28, 29 Додатку до рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 24.12.2015 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району в порядку приватизації.

Враховуючи те, що з 2007 року позивач та ОСОБА_3 , по день смерті останнього, постійно проживали спільно однією сім`єю в квартирі, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що померлий не мав рідних та інших членів сім`ї окрім нього, 13.06.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. з метою заведення спадкової справи, від якої довідався, що приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Студенцовою Оленою Олександрівною 05.04.2019 року вже була заведена спадкова справа №33/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

14.06.2019 року позивач подав до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Студенцовой Олені Олександрівні заяву про прийняття спадщини за законом (в порядку ст. 1264 ЦК України) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка була зареєстрована.

З матеріалів спадкової справи №33/2019 позивач довідався, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 05.04.2019 року також подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , за якою була заведена спадкова справа №33/2019.

Разом з заявою про прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 подано приватному нотаріусу свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане повторно 05.04.2019 року та заповіт, посвідчений Білецькою О.Л., секретарем Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області 15.12.2014 року за реєстровим №57, який начебто містить підпис ОСОБА_3 , за яким відповідач призначений спадкоємцем усього майна заповідача.

При цьому з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 05.04.2019 року №55749778 приватного нотаріуса вбачається, що державна реєстрація оспорюваного заповіту, вчиненого 15.12.2014 року, була проведена Запорізькою регіональною філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» у Спадковому реєстрі тільки 28.02.2019 року за номером у Спадковому реєстрі 63832152. Тобто після смерті ОСОБА_3 та через чотири роки після посвідчення заповіту.

З 2007 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , по день його смерті, постійно проживали спільно однією сім`єю в квартирі, ураховуючи те що ОСОБА_3 не мав рідних та інших членів сім`ї окрім ОСОБА_2 , та за життя запевняв його, що у випадку його смерті він успадкує належне йому майно, до смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 жодного разу в квартирі відповідача ОСОБА_1 не бачив, за час їхнього спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 не розповідав йому, що знайомий з відповідачем, ОСОБА_3 за межі міста Запоріжжя не виїзджав, з цих причин позивач допустив, що ОСОБА_3 не підписував зазначений заповіт.

З зазначених причин, позивач вважав, що даний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей заповіт не був підписаний ОСОБА_3 та не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання даного заповіту недійсним, підпис на заповіті не належать спадкодавцеві, що свідчить про підробку підпису на заповіті, підпис на заповіті відрізняються від дійсного підпису спадкодавця, оскаржуваний заповіт не відповідає внутрішній волі ОСОБА_3 , який до останніх днів свого життя казав, що залишать належну йому 1/2 частку квартири позивачу, що додатково підтверджує невідповідність його волі та волевиявленню та підробку підпису на оскаржуваному заповіті.

Просив суд встановити факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_3 з 2007 року до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого Білецькою О.Л., секретарем Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області 15.12.2014 року за реєстровим №57; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2022 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 2007 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого Білецькою О.Л., секретарем Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області 15.12.2014 року за реєстровим №57.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суд скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції задовольняючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю, послався на покази двох свідків та документи, які підтверджують право власності. Проте, докази, які наявні в матеріалах справи не доводять безумовного факту проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім`єю більше п`яти років. А тому відсутні докази проживання позивача та ОСОБА_3 п`ять років до дати смерті останнього. Тобто, позивачем не доведено право на спадкування четвертої черги, що свідчить про відсутність факту порушення його прав оскарженим заповітом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності в судовому засіданні факту проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 2007 року до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . А тому ОСОБА_2 є спадкоємцем четвертої черги у відповідності до ст. 1264 ЦК України. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 згідно ст.ст. 1261-1263 ЦК України відсутні. На підставі ст. 1257 ч.2 ЦК України позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню, оскільки заповіт було складено від імені іншої, невстановленої особою, а указане в заповіті розпорядження щодо майна на користь ОСОБА_1 не відповідало волі спадкодавця ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 вселився у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнату площею 13,4 кв.м., як у службове жиле приміщення, у зв`язку з роботою на Запорізькому сталепрокатному заводі.

Із корінця ордера №357 серії М на житлове приміщення, на право зайняття житлового приміщення площею 13,4 кв.м., виданого позивачу, та корінця ордера №356 серії М на житлове приміщення, на право зайняття житлового приміщення площею 13,00 кв.м., виданого ОСОБА_3 1949 року народження, які видані 14.09.2015 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №345/1 від 28.08.2015 року «Про оформлення ордерів мешканцям житлового будинку по АДРЕСА_2 за фактом проживання», встановлено, що квартира, має загальну площу 43,08 кв.м., житлову площу 26,4 кв.м., складається з двох ізольованих кімнат площею 13 кв.м. і 13,4 кв.м.(а.с.37 т.1)

Квартира внаслідок передачі на баланс Запорізької міської ради була утворена рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №48 від 05.10.2011 року «Про об`єднання житлових та допоміжних приміщень в комунальні квартири в гуртожитку по АДРЕСА_2 » шляхом об`єднання житлових та допоміжних приміщень кімнати АДРЕСА_3 .

Після утворення квартири вищезазначеним рішенням, місце проживання позивача та місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою квартири 19.06.2012 року, про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання проставленому на ст.12 у паспорті громадянина України позивача, а також рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №291/1 від 28.08.2014 року «Про оформлення ордерів мешканцям житлового будинку по АДРЕСА_2 за фактом проживання», а саме п.п.28, 29 Додатку до рішення.(а.с. 42 т.1)

Зі змістом вказаних рішень можна ознайомитись на офіційному сайті Запорізької міської ради, тому вказані обставини правомірно визнані судом першої інстанції загальновідомими (https://zp.gov.ua/uk/documents/item/1622, https://zp.gov.ua/uk/documents/item/14898).

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 03.05.2022 року, під час з`ясування обставин справи, представник відповідача визнала обставину, що ОСОБА_3 з 2007 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав у квартирі у кімнаті площею 13,00 кв.м.

З наданих показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що з 2007 року до дня смерті позивач ОСОБА_2 проживали спільно однією сім`єю в кв. АДРЕСА_4 , про що свідчило наявність у них спільного бюджету та ведення спільного домашнього господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане повторно 05.04.2019 року (а.с. 72 зворот т.1)

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 24.12.2015 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району в порядку приватизації, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 169301364, дата, час формування: 05.06.2019 11:37:07.(а.с.38)

Відповідно до спадкової справи №33/2019 встановлено, що вона заведена 05.04.2019 року за заявою відповідача ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 15.12.2014 року ОСОБА_6 , секретарем Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області та зареєстрованому в реєстрі за №57, за яким відповідач призначений спадкоємцем усього майна заповідача (а.с.70 т.1)

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 05.04.2019 року №55749778 приватного нотаріуса вбачається, що державна реєстрація оспорюваного заповіту, вчиненого 15.12.2014 року, була проведена Запорізькою регіональною філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» у Спадковому реєстрі 28.02.2019 року (а.с.74 т.1)

Із спадкової справи №33/2019 14.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 також подав до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Студенцовой Олені Олександрівні заяву про прийняття спадщини за законом (в порядку ст. 1264 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги за законом ) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №167, спадкова справа №33/2019.Таким чином ОСОБА_2 прийняв спадщину (а.с. 75 зворот т.1)

За клопотанням позивача ухвалою суду від 16.08.2021 року у справі було призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу проведення якої було доручено Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставлено питання «Чи виконано підпис після слова «Підпис:» у заповіті, складеному та посвідченому 15.12.2014 року ОСОБА_6 , секретарем Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області та зареєстрованому в реєстрі за №57, ОСОБА_3 , чи іншою особою?».(а.с. 86-88 т.2)

Згідно висновку експертів № 1126-2 від 13.01.2022 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи №332/2784/19, встановлено, що підпис, який виконаний після слова «Підпис:» у заповіті, складеному та посвідченому 15.12.2014 року ОСОБА_6 , секретарем Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області та зареєстрованому в реєстрі № 57, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3 (а.с. 126-136).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заповіт складений від імені ОСОБА_3 15.12.2014 є недійсним в силу ст. 1257 ЦК України, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 не підписував заповіт на користь ОСОБА_1 , а отже заповіт було складено від імені іншої, невстановленої особою, а указане в заповіті розпорядження щодо майна на користь ОСОБА_1 не відповідало волі спадкодавця ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підставі ст. 1257 ч.2 ЦК України позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наслідком визнання недійсності заповіту від 15.12.2014 складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 є те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції було доведено факт проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 2007 року до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

А тому доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю більше п`яти років колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Враховуючи вищевстановлені обставини, колегія судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем четвертої черги у відповідності до ст. 1264 ЦК України. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 згідно ст.ст. 1261-1263 ЦК України відсутні.

З огляду на те, що причиною звернення до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивачем стало те, що у нього відсутній оригінальний примірник свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району 24.12.2015 року, що посвідчує право власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 , а отже оформити своє право власності на указане спадкове майно в іншому порядку ніж судовий у позивача не має можливості, суд приходить до висновку про необхідність визнання за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 .

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2023 року.

Головуючий

Судді: