ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8310/23 Справа № 210/2011/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, ухваленого суддею Сільченкомм В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У квітні 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 09.01.2013 року, відповідно до якої, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач, не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що призвело до заборгованості, яка станом на 20.03.2023 року становить 38 292,54 грн., з яких 31 102,50 грн. - заборгованість за кредитом, 7 190,04 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 09.01.2013 року станом на 20.03.2023 рік в розмірі 38292,54 грн. (тридцять вісім тисяч двісті дев`яносто дві гривні 54 копійок), яка складається із: заборгованості за кредитом 31102,50 грн. (тридцять одна тисяча сто дві гривні 50 копійок), заборгованості за відсотками за користування кредитом 7190,04 грн. (сім тисяч сто дев`яносто гривень 04 копійок).

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Терновська О.А., посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності, рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що з рішення суду незрозуміло за який саме період позивач просив стягнути заборгованість та незрозуміло за який період суд стягнув заборгованість. Вказує, що надані позивачем документи не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача перед позивачем, Зазначає, що позовна заява Банку не підлягає задоволенню у зв`язку із закінченням позовної давності згідно положень ч.4 ст.267 ЦПК України.

Окрім того, представник відповідача вказує на те, що певні суми на погашення кредитної заборгованості, що виникла після 2021 року було перераховано на картку та сплачено у відділені банку у м.Кривому Розі сином відповідача. Вважає, що відповідач була обмежена у своєму праві на справедливий судовий розгляд, так як до теперішнього часу жодних матеріалів, що стосуються даної справи не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, АТ КБ «Приватбанк», просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишити без змін рішення суду першої інстанції. Звертає увагу на те, що останній платіж внесено відповідачем 01.06.2022, строк дії картки до 07/22, а отже усі вимоги заявлені в межах строку позовної давності.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.01.2013 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 09.01.2013 року, відповідно до якої, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 15).

Крім того, 06.05.2021 року відповідачем було підписана Паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування та порядком повернення кредиту. Відповідно до якої відповідач власним підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних відповідачем умов кредитування (а.с. 16-19).

При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

Факт отримання картки та встановлення кредитного ліміту підтверджується наданими довідками (а.с. 13,14).

З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувалася наданими коштами позивача за договором №б/н від 09.01.2013 року (а.с. 55-61).

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку із ненаданням позивачу грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 20.03.2023 року заборгованість становить 38292,54 грн., з яких 31102,50 грн. - заборгованість за кредитом, 7190,04 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Вказані суми підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем до матеріалів справи (а.с. 6-12).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, позов підлягає задоволенню у зв`язку з доведеністю позовних вимог.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, позивачем на підтвердження заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог суду надано наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с.6-12); виписка по рахунку позичальника (а.с.55-61); довідка про зміну умов кредитування (а.с.14); довідка про видані ОСОБА_1 кредитні картки (а.с.13); копія заяви позичальника від 09.01.2013 (а.с.15); підписаний ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту від 06.05.2021 (а.с.16-19); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.20); Умови та правила надання банківських послуг (а.с.21-46); копію паспорта позичальника (а.с.47-49).

Отже, наданими позивачем доказами доведено укладення між сторонами кредитного договору та узгодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору, що зокрема і не заперечується стороною відповідача в апеляційній скарзі.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Строк дії останньої кредитної картки Універсальна GOLD закінчився 31 липня 2022 року, окрім того представник відповідача у скарзі зазначала, що ОСОБА_1 сплачувала кредит, що кредитна заборгованість виникла після 2021 року, що також підтверджено і розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, де видно, що останній платіж було здійснено відповідачем 01.06.2022 на суму 678,75 грн. (а.с.12), тому твердження представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності колегія суддів відхиляє позивач, оскільки, звернувшись з позовом до суду 18 квітня 2023 року Банк не пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Доводи представника відповідача щодо необізнаності ОСОБА_1 про наявність спору, неотримання жодного документу від суду, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що ухвала суду від 19 квітня 2023 про відкриття провадження у справі надсилалсь судом на адресу відповідача (а.с.70), окрім того матеріали справи містять заяву представника ОСОБА_2 від 10.05.2023 про ознайомлення з матеріалами справи, до якої додано копію ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Дзержинському районному суді м.Кривого Рогу на підставі договору № б/н від 09.05.2023 та сам Договір про надання професійної правничої допомоги від 09.05.2023 (а.с.71-73).

Рішення суду ухвалено 17 липня 2023 року, проте представник відповідача, подавши суду заяву на ознайомлення з матеріалами справи 10.05.2023, протягом більш ніж 2-х місяців до суду не з`явилася та з матеріалами справи була ознайомлена 17.08.2023, вже після ухвалення судового рішення (а.с.83).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

На думку колегії суддів поведінка представника відповідача свідчить про зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі, оскільки остання протягом більш ніж 2-х місяців після подачі заяви на ознайомленні зі справою та ухваленням судом оскаржуваного рішення 17 липня 2023 мала можливість ознайомитись з матеріалами справи, отримати в суді ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками та мала достатньо часу для подачі відзиву на позов та клопотання про долучення доказів, зокрема тих, які підтверджували оплату ОСОБА_1 кредитного боргу у період з березня по липень 2023 року, як зазначено в апеляційній скарзі, але таким правом не скористалась.

Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вважає, що надані представником відповідача документи, які на її думку підтверджують часткове погашення кредитного боргу, які ОСОБА_2 просила взяти до уваги під час апеляційного перегляду справи задля зменшення суми кредитного боргу, яку стягнув суд першої інстанції, не були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, хоча, як зазначалося вище представник відповідача мала можливість ці докази подати до суду разом з поданням відзиву на позов, у зв`язку із чим, виходячи з положень ч.8 ст.83 ЦПК України, докази які були надані суду апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що під час виконання судового рішення відповідач вправі подати державному або приватному виконавцю докази, які підтверджують меншу суму кредитного боргу і у межах відкритого виконавчого провадження виконавець буде приймати рішення в межах наданих йому повноважень.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: