Провадження №: 2-з/755/350/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права на користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулись позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права на користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання протиправним та скасування розпорядження.

02 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації та всім уповноваженим та/або створеним нею органам, підприємствам, організаціям, установам, в тому числі, але не виключно, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» вчиняти дії та приймати рішення щодо передання у користування, надання для проживання іншим особам, купівлі-продажу та іншого відчуження чи безоплатного передання іншим особам двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивачі просять суд: визнати право користування на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати протиправним та скасувати розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №73 від 18 липня 2023 року.

Проте звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову - визнання права на користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання протиправним та скасувати розпорядження, в разі не забезпечення цього позову.

Так, спірна квартира вже передана в користування відповідача ОСОБА_3 .

Посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_3 має реальну можливість приватизувати спірну квартиру та вселити до неї інших осіб є необґрунтованим, оскільки докази вчинення відповідачем таких дій щодо належної йому на праві користування квартири в матеріалах заяви відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: