Справа № 710/1367/20
Провадження № 2-др/710/6/23
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2023 м. Шпола
Шполянський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Щербак О.В.,
секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,
представника позивача адвоката Грушевого Ю.В.,
представника відповідача СТОВ « Агроспілка» - Мовчанюка М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Товариств з обмеженою відповідальністю «Віва Капітал», адвоката Грушевого Юрія Віталійовича, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу,
Представник позивача ТОВ «Віва Капітал» - адвокат Грушевий Юрій Віталійович звернувся до суду із заявою, в якій просить у справі № 710/1367/20 за позовом ТОВ « Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка», третя особа ОСОБА_2 , про солідарне стягнення на підставі договору про надання фінансового кредиту, стягнути з відповідачів, ОСОБА_1 та СТОВ «Агроспілка», на користь позивача ТОВ «ФК «Віва Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 396 210 гривень.
В обґрунтування заяви зазначено, що 22.08.2023 Шполянським районним судом Черкаської області у вказаній справі було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Між тим, під час ухвалення судового рішення, суд не вирішив питання про судові витрати, які були понесені позивачем при розгляді цієї справи і які складаються із витрат за надання правової допомоги. Така обставина є підставою для ухвалення додаткового рішення. Розгляд справи тривав два роки та 10 місяців. Щомісячно представник позивача особисто брав участь у судових засіданнях. Здійснював апеляційне оскарження незаконних ухвал суду та доводив порушення відповідачами права позивача і вживав заходів щодо не затягування розгляду справи. У свою чергу представник СТОВ « Агроспілка» та ОСОБА_2 , шляхом зловживання правом, постійно здійснювали затягування судового процесу, заявляли безпідставні клопотання про проведення експертиз, про зупинення розгляду справи, про відкладення розгляду справи та оголошення перерви. Вказані дії призвели до досить тривалого розгляду справи та витрат значних фінансових ресурсів позивача на захист свого права на повернення коштів.
СТОВ « Агроспілка» у запереченнях на заяву позивача зазначило, що позивач не надав до суду у відповідності до вимог п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України попередній ( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести при розгляді справи. Такий не зазначений ні в позовній заяві , ні в заяві про збільшення позовних вимог. Із тексту позовної заяви вбачається, що позивач просив суд стягнути лише витрати зі сплати судового збору. Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу є занадто завищеним, неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Відображена у наданих позивачем доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи не відповідає критерію розумності. Так до юридичних послуг позивачем включено « надання консультацій та ознайомлення з матеріалами кредитної справи, підготовки претензій боржнику та поручителям, з`ясування інформації відносно боржників з відкритих державних реєстрів, що доступні адвокату для перевірки майнового стану відповідачів», проте надані послуги не можуть бути віднесені до жодного з видів правової допомоги, які передбачені в ст.ст. 1,19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Виокремлення адвокатом вказаних послуг, як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, оскільки такі послуги охоплюються діями адвоката при наданні послуг з « підготовки позовних матеріалів та передачі їх до суду», позаяк очевидною є неможливість написання позовної заяви без вивчення змісту правовідносин між сторонами. Від так , перші три послуги зазначені в акті повинні бути виключені з обсягу наданих послуг. Також зауважив, що позивач є фінансовою компанією, для якої надання кредитів є звичайною підприємницькою діяльністю та з огляду на велику кількість судових справ ( шляхом моніторингу ЄДРСР, з якого вбачається безліч однотипних справ) можливо прийти до висновку про наявність єдиної форми договору так само і про шаблон позовної заяви. Позовна заява має типовий ( шаблонний) характер, обсяг технічної та бухгалтерської роботи значно перевищує обсяг юридичної. Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що ним допущені помилки під час складення процесуальних документів, що впливало і на позицію відповідача. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та не потребували вивчення інших законів чи нормативно-правових актів, також позовна заява і інші заяви не містять значної кількості посилань на судову практику, що не свідчить про підготовку документів високої складності. Щодо включення до акту виконаних робіт послуги з підготовки заяви про збільшення позовних вимог, то такі судом не були задоволені, з огляду на їх необґрунтованість. Щодо підготовки заяв про забезпечення позову, то такі у переважній більшості судом не були задоволені через їх необґрунтованість. Щодо витрати часу на представництво позивача в суді апеляційної інстанції, зазначив, що взагалі не можливо встановити , коли і яку кількість годин адвокат брав участь в суді апеляційної інстанції. Щодо посилань позивача на те, що відповідач зловживав своїм правом на подання необґрунтованих клопотань, то висновок експерта частково прийнятий до уваги, а клопотання про зупинення провадження у справі є правом сторони. Крім того, надані суду докази витрат на правову допомогу є неналежними, оскільки із платіжних доручень ( інструкцій) вбачається, що такі зроблені не на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 02.04.2019 та не за правову допомогу у справі № 710/1367/20. Вказаний договір між сторонами не передбачено умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. В наданому договорі передбачені зовсім інші умови, ніж ті, що вказані в акті виконаних робіт, адже в договорі взагалі не передбачено погодинної тарифікації. Вважав, що заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачем не надані докази витрат на правову допомогу. Також вважав, що договір про надання правової допомоги № 1 від 02.04.2019 стосується, в тому числі, і часових періодів, які мали місце задовго до подання позовної заяви, хоча мали стосуватись лише часового періоду після звернення до суду, тобто з 28.10.2020. Крім того, позивач, ураховуючи, що позов задоволено частково, не має права вимагати покладення на відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі.
Представник відповідача СТОВ « Агроспілка», підтримав заперечення викладені у письмовій заяві.
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 , та їх представники в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу представників.
У порядку ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Суд, заслухавши осіб, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи №710/1367/20, в межах поданої заяви, установив наступне.
Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України - якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК України.
Згідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У провадженні Шполянського районного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «Віва Капітал» до ОСОБА_1 , СТОВ «Агроспілка», третя сторона ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
22.08.2023 у справі ухвалено рішення, відповідно якого позовні вимоги задоволено частково.
Під час розгляду справи у судовому засіданні 22.08.2023 у судових дебатах представник позивача, адвокат Грушевий Ю.В., заявив, що має намір подати докази про витрати на правову допомогу після ухвалення рішення судом та просив встановити йому відповідний строк.
Відповідно до ч.1,3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
З приводу застосування положень вказаної норми Верховний Суд у постанові від 08 березня2023 року у справі № 755/7694/20 дійшов наступний висновків.
Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.
Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, від 18 січня 2022 року у справі № 910/2679/21, від 21 червня 2022 року у справі № 908/574/20,від 29 вересня 2022 року у справі № 910/3055/20.
Позивачем у своїх процесуальних заявах не зазначено орієнтовного розміру витрат на правову допомогу та не заявлено такої вимоги. Разом із тим, представником позивача у судових дебатах заявлено про намір подати заяву про стягнення витрат на правову допомогу, яку останнім подано у передбачений ч.8 ст. 141 ЦПК України строк, із наданням доказів направлення заяви відповідачам. Таким, чином, відповідачі не були позбавлені можливості звернутись із заявою про заперечення щодо витрат позивача на правову допомогу або зменшення їх розміру. Таким правом скористався зокрема відповідач СТОВ « Агроспілка».
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду , викладеного у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно матеріалів справи інтереси ТОВ « ФК « Віва Капітал» представляв адвокат Грушевий Ю.В. згідно ордеру серії ЧК № 168689 від 29.12.2020 ( том 1 а.с.93).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії: Акту виконаних робіт від 23.08.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та АБ Грушевий Ю.В., договору № 1 про надання правової допомоги від 02.04.2019, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», платіжного доручення № 2430 від 22.12.2021, платіжне доручення №8947 від 30.03.2022, платіжної інструкції №9729 від 23.08.2022, платіжної інструкції № 3694 від 19.10.2022, платіжної інструкції № 4116 від 23.12.2022, платіжної інструкції № 3773 від 15.03.2023, платіжної інструкції № 4646 від 05.06.2023, оригінал довідки про кількість витрачених годин роботи адвоката згідно договору про надання правової допомоги укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та АБ «Грушевий Ю.В.» від 23.08.2023.
Відповідно договору №1 від 02.04.2019 «виконавець зобов`язується надавати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнта. Виконавець приймає на себе обов`язок вчиняти наступні дії щодо захисту інтересів клієнта на виконання його доручень… у всіх судових інстанціях…».
Відповідно до п. 1.3 договору клієнт відповідно до цього договору має право давати виконавцю окремі доручення на вчинення конкретних дій, складення процесуальних та інших документів.
Відповідно довідки АБ « Грушевий Ю.В.» від 23.08.2023 згідно вказаного договору адвокат взяв на себе обов`язки вчиняти дії щодо надання консультацій та складання позовної заяви та представництво інтересів клієнта з питань захисту інтересів в суді щодо стягнення кредитних коштів за кредитними договорами.
Таким чином, ураховуючи дату вказаного договору, його умови та мету, зазначену у вказаній довідці АБ « Грушевий Ю.В.», такий укладений щодо надання правової допомоги не у правовідносинах між сторонами у справі № 710/1367-20. Разом із тим, такий договір свідчить про правовідносини з надання правової допомоги між ТОВ « ФК « Віва Капітал» та АБ « Грушевий Ю.В.». Додаткові угоди або доручення відповідно договору № 1 від 02.04.2019 на виконання робіт з надання правової допомоги саме щодо правовідносин ТОВ « ФК « Віва Капітал» та ОСОБА_1 , СТОВ « Агроспілка» та ОСОБА_2 суду не надані.
Разом із тим, доказуванню підлягають витрати на правову допомогу саме у справі , яка розглянута судом.
Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно акту виконаних робіт, у якому зазначено, що такий складений у зв`язку з виконанням дій щодо захисту інтересів клієнта у справі про стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та СТОВ « Агроспілка» та довідки АБ « Грушевий Ю.В.» про кількість витрачених годин роботи адвоката згідно договору ТОВ « ФК « Віва Капітал» були сплачені кошти на рахунок виконавця та на підтвердження вказаних обставин позивачем надані платіжні доручення та інструкції.
Договір №1/Ю від 01.09.2021 , на який є посилання у платіжному дорученні № 2430, суду не надано.
У інших платіжних документах зазначено призначення платежу: оплату за юридичні, інформаційно-консультаційні послуги із посиланням на рахунки, однак вказані рахунки суду не надані.
Таким чином, наведені платіжні документи не можуть свідчити про отримання адвокатом Грушевим Ю.В. гонорару за надану правову допомогу саме в межах справи № 710/1367/20.
Слід звернути увагу, що на неналежність вказаних доказів звертав увагу і відповідач у своїх запереченнях на заяву про стягнення витрат на правову допомогу. Однак, представник позивача у судовому засіданні при дослідженні платіжних документів зазначив, що доповнень та коментарів не має.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022 у справі №922/1924/21 зазначила:
«Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Указані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18».
Відповідно договору № 1 про надання правової допомоги від 02.04.2019, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» ( п. 4.1) вартість послуг виконавця визначається сторонами на підставі взаємної згоди та згідно Акту виконаних робіт за місяць, що сплачується клієнтом не пізніше 10 робочих днів, наступного місяця на розрахунковий рахунок виконавця; у відповідності з п. 4.2 додаткові витрати виконавця, що пов`язані з захистом інтересів клієнта відшкодовуються за домовленістю сторін у сумі погодженій сторонами відповідно до акту виконаних робіт, наданих розрахункових документів у порядку визначеному п. 4.1 даного договору.
Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» видано довідку від 23.08.2023 про кількість витраченого часу на виконання умов договору від 02.04.2019 .
Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 1 від 02.04.2019 сторони погодили, що виконавцем витрачений певний час зазначений у кількості годин на кожну дію щодо правової допомоги.
Із указаної довідки та акту вбачається, що клієнт перерахував виконавцю попередньо узгоджену вартість робіт адвоката. Відповідно акту від 23.08.2023 вказана сума складає 396 210 гривень.
Надаючи акт виконаних робіт із зазначенням кількості витраченого часу погодинно, позивач не надав доказів на погодження сторонами вартості однієї години часу роботи адвоката.
А ні у договорі про надання правової допомоги № 1 від 02.04.2019, а ні в акті виконаних робіт, а ні в довідці від 23.08.2023 не зазначено вартості однієї години роботи адвоката.
Крім того, відповідно умов договору вартість послуг виконавця визначається сторонами на підставі взаємної згоди та згідно Акту виконаних робіт за місяць, однак із поданого акту вбачається, що такий не відповідає наведеним умовам договору.
Договір про надання правової допомоги № 1 від 02.04.2019 не містить відомостей про фіксований розмір гонорару.
Посилання представника позивача у судовому засіданні, що вказана сума витрат розподілена щомісячно по 10 000,00 гривень, що є нормальною вартістю роботи адвоката за місяць не підтверджене належними доказами.
Таким чином, відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися про наявність домовленості між ТОВ « ФК «Віва Капітал» та АБ « Грушевий Ю.В.» щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару за надання правової допомоги при розгляді справи № 710/1367/20, ураховуючи заперечення іншої сторони, відповідача СТОВ « Агроспілка», зокрема щодо їх співмірності.
Отже, оскільки позивачем не надано належних доказів сплати коштів за витрати на правову допомогу та відсутність відомостей про розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.141,246, 263, 270, 274 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст додаткового рішення складений 11.09.2023
Суддя О.В. Щербак