Справа № 495/1207/19
№ провадження 2/495/779/2023
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 березня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Мельник Ю.В.,

справа 495/1207/19,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Затоківська селищна рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про стягнення заборгованості за договором позики під заставу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

12.02.2019 року ОСОБА_1 , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики під заставу, уточнивши свої позовні вимоги 14.02.2019 року остаточно просить суд: визнати за ним право власності на будівлю бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , бар з готелем /район « ІНФОРМАЦІЯ_1 »/, в якості погашення суми боргу задоволенням вимог за рахунок заставленого майна за договором позики від 14.09.2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на загальну суму 9 989,20 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14.09.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики про надання відповідачу грошових коштів в розмірі 200 000 доларів США.

Відповідно до умов договору позики, а саме п.2.2., сума позики підлягає поверненню не пізніше 14.09.2017 включно. Також, вказує, у п.3.1. п.3 Договору сторони обумовили, що забезпеченням виконання зобов`язань позичальника є застава у вигляді будівлі бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., загальна площа земельної ділянки 410 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.

Однак, в термін визначений договором як кінцева дата повернення коштів, відповідач свої зобов`язання не виконав, не повернув грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, а майно, що було заставою, в якості виконання покладених на позичальника обов`язків не було передано у власність позикодавця.

За ствердженням позивача, він неодноразово звертався до відповідача вимогою виконати зобов`язання, передбачене договором позики, проте жодних дій з боку відповідача, направлених на погашення заборгованості за договором позики або передачі майна у власність, що є заставою в якості виконання покладених на відповідача обов`язків, протягом вказаного періоду і пізніше не було вчинено.

Зважаючи на викладене, вважає, що існують усі правові підстави для задоволення його позову в повному обсязі, у зв`язку із чим і звернувся до суду із заявленими вимогами.

Від представника відповідача ОСОБА_3 17 листопада 2021 року надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить суд у разі залишення позову без розгляду або відмови в задоволені позову, стягнути з ОСОБА_1 на його користь сплачені ним витрати на правову правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, вказуючи, що позов позивача не може бути задоволений, оскільки між АКІБ «УкрСиббанком» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір 06 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрованим в реєстрі № 808, відповідно до якого Іпотекодавцем було передано в Іпотеку нерухоме майно: будівлю бару з готелем, загальною площею 371, 4 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород Дністровський, смт. Затока, «Парус» бар з готелем район Сонячний.

Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів у сумі 57000, 00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 287850, 00 грн.

Також 23 листопада 2006 року між Іпотекодержателем АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір (ІІ черги), без випуску заставної, посвідченого 23 листопада 2006 року приватним нотаріусом Білгород Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6172, відповідно до якого Іпотекодавець ОСОБА_2 передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: будівлю бару з готелем, загальною площею 371, 4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород Дністровський, смт. Затока, «Парус» бар з готелем, район Сонячний. Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів в сумі 83000, 00 швейцарських франків.

Відповідно до Договору Факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року та Договору відступлення права вимоги від 12 грудня 2011 року, укладеного між «УкрСиббанкок» та ТОВ «Кей Колект» та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5207-5208 до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

По теперішній час, іпотеко держателем спірного майна є ТОВ «Кей-Колект».

З вищевказаних обставин та оскільки договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 14 вересня 2016 року, тобто через 10 років після укладення іпотечних договорів, ОСОБА_5 не має право на задоволення його позовних вимог, поки їх не задовольнить Іпотекодержатель.

16 лютого 2022 року представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутність, просить стягнути з позивача на його користь витрати на правову правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

18 лютого 2019 року Ухвалою судді Боярського О.О. провадження у зазначеній справі було відкрито. (а.с. 36-37 т.1)

18 лютого 2019 року ухвалою судді частково задоволена заява про забезпечення позову. (т.1 а.с. 38-41)

16 січня 2020 року Постановою Одеського апеляційного суду ухвала суду від 18 лютого 2019 року про забезпечення позову була скасована. ( т.1 а.с. 185-189)

10 вересня 2019 року відповідно розпорядження № 421 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відстороненням судді від здійснення правосуддя. (т.1 а.с. 199)

10 вересня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи справа передана на розгляд судді Прийомової О.Ю. (т.1 а.с. 200), справа перебувала на розгляду у Одеському апеляційного суді.

Після повернення справи (т.1 а.с. 197), 03 березня 2020 року Ухвалою суду вказана справа прийнята до провадження судді. (т.1 а.с. 230)

03 березня 2020 року Ухвалою суду відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову. (а.с. 232 -233 т.1)

02 лютого 2021 року Ухвалою суду, до справи залучена в якості третьої особи Затоківська селищна рада. (т.2. а.с. 52-53)

17 листопада 2021 року Ухвалою суду залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Кей-Колект».

16 лютого 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначений її розгляд по суті справи.

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома.

Від представника відповідача ОСОБА_3 надана заява про розгляд справи у його відсутність.

Треті особи в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Оскільки учасники справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, вказану справу можливо вирішити за їх відсутності, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно 14 вересня 2016 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншої, в простій письмовій формі був укладений договір позики.

Так, відповідно до п.1.1. вказаного Договору, позикодавець ОСОБА_1 в момент підписання цього договору, надав позичальнику безвідсоткову позику, що підлягає поверненню, в розмірі, вказаному в п.1.2. Договору, тобто 200 000 доларів США, а позичальник отримав вказану позику від позикодавця та зобов`язався повернути його у строк, встановлений цим договором.

За умовами договору сума позики підлягала поверненню не пізніше 14.09.2017 року включно.

Разом з тим, як вбачається з Договору позики, у розділі 3 п.3.1. сторони обумовили, що забезпеченням виконання зобов`язань позичальника з своєчасного та повного повернення суми позики є застава у вигляді будівлі бару з готелем загальною площею 371,4 кв.м., загальна площа земельної ділянки 410 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт.Затока, «Парус» бар з готелем /район « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В той же час, у п.3.2 договору позики вказано, що за вимогою позикодавця, позичальник зобов`язаний оформити забезпечення зобов`язання щодо конкретного майна окремим документом. /т.1 л.с.20-21/.

Матеріалами справи також встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанком» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір 06 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрованим в реєстрі № 808, відповідно до якого Іпотекодавцем було передано в Іпотеку нерухоме майно: будівлю бару з готелем, загальною площею 371, 4 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород Дністровський, смт. Затока, «Парус» бар з готелем район Сонячний.

Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів у сумі 57000, 00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 287850, 00 грн.

Також, 23 листопада 2006 року між Іпотекодержателем АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір (ІІ черги), без випуску заставної, посвідченого 23 листопада 2006 оку приватним нотаріусом Білгород Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6172, відповідно до якого Іпотекодавець ОСОБА_2 передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: будівлю бару з готелем, загальною площею 371, 4 кв.м, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород Дністровський, смт. Затока, «Парус» бар з готелем, район Сонячний. Даним іпотечним договором було забезпечено повернення кредитних коштів в сумі 83000, 00 швейцарських франків.

Відповідно до Договору Факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року та Договору відступлення права вимоги від 12 грудня 2011 року, укладеного між «УкрСиббанкок» та ТОВ «Кей Колект» та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5207-5208 до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

По теперішній час, іпотекодержателем спірного майна є ТОВ «Кей-Колект», яке залучено до справи в якості третьої особи.

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою (ч. 1ст. 575 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу», у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих об`єктів.

Як передбачено ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про заставу», недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Натомість, сторони договору позики від 14.09.2016 року - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладали окремим документом договір застави, більш того не посвідчували його нотаріально, що суперечить як положенням договору /п.3.2/, так і Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, а саме недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення позбавляє права позивача набути у власність спірну нерухомість поза визначеного законодавством порядку чинності даного роду правочинів.

З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність, у їх логічному взаємозв`язку, у відповідності до вимог чинного законодавства та його правозастосування до фактичних обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Затоківська селищна рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про стягнення заборгованості за договором позики під заставу задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із необґрунтованістю позовних вимог позивача, вимога щодо стягнення витрат по сплаті судового збору також задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чіткихкритеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи представником відповідача в якості доказів понесених витрат, надане до матеріалів справи: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер № 1083513 адвоката; додаткова угода про надання правової правничої допомоги; квитанція № 01/11/21 про сплату відповідачем 10 000 грн; витяг з договору № 01/11/2021-1 від 01 листопада 2021 року; додаткову угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги від 19 січня 2022 року; квитанція № 191/01/22-1 від 19 січня 2022 року про сплату 40 000 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви відповідача ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 50 000 грн.

Керуючись ст.ст. 572, 577, 585 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Затоківська селищна рада, ТОВ «Кей-Колект», про стягнення заборгованості за договором позики під заставу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати пов`язані з наданням правничої допомогу у розмірі 50 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , посвідка на постійне проживання: серія НОМЕР_1 , видана ВП РФО м. Черкаси від 13.12.2011 року безстроково, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Затоківська селищна рада, адреса: 67772, Одеська область, м. Білгород Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська, 21;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , адреса: 01042, м. Київ, вул. Іона Павла П, будинок 4/6, корпус «В», поверх 4, каб. 402.

Повний текст рішення складений 23 березня 2023 року.

С У Д Д Я :