Житомирський апеляційний суд
Справа №291/559/21 Головуючий у 1-й інст. Митюк О.В.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №291/559/21 за позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Остапчука Ігоря Валентиновича,

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. у смт.Ружині,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області. Просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 1 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Спадкодавиці належала земельна ділянка (пай) загальною площею 2,3803 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області. У жовтні 2020 року він дізнався про існування заповіту від 02 квітня 2007 року, посвідченого на території РФ, згідно з яким ОСОБА_2 заповіла йому земельні ділянки. У квітні 2021 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку померлої, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Він не мав можливості в установлений законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту, посвідченого на території іноземної держави.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він лише в жовтні 2020 року дізнався від дочки померлої про існування заповіту, посвідченого на території РФ. Він не мав можливості в установлений законом 6-ти місячний строк прийняти спадщину, оскільки не знав про існування заповіту, посвідченого на території іноземної держави, не проживав разом із спадкодавцем, не є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та не мав можливості прийняти участь у похованні сестри із-за військово-політичного конфлікту між країнами. Через деякий час дочка померлої, яка проживає на території РФ, передала автомобільним транспортом оригінал заповіту, свідоцтва про смерть, правовстановлюючі документи. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Суд при постановленні рішення не врахував правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року в справі №565/1145/17.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року апеляційна скарга адвоката Остапчука І. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволена частково. Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Постановою Верховного Суду від 24 травня 2023 року касаційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Остапчука І.В. задоволена частково. Постанова Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що дочки спадкодавиці у встановленому законом порядку прийняли спадщину, при тому, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 не заводилася, а тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що вони мають бути відповідачами у цій справі. За таких обставин, суд дійшов передчасного висновку про те, що Ружинська селищна рада є неналежним відповідачем у цій справі.

При новому розгляді ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 липня 2023 року справа призначена до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Остапчук І.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Представник Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області до суду не з`явився. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений завчасно (а.с.152). Рада клопотань про відкладення розгляду справи не спрямувала, про причини неявки представника не повідомила. За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно з частиною першою ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до частини першої ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

За положеннями частини першої ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У відповідності до частини третьої ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надані роз`яснення, що при вирішенні питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Поважними причинами визнають, зокрема, тривалу хворобу; перебування спадкоємця тривалий час за межами України; відбування покарання в місцях позбавлення волі; перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Отже, законодавець не визначив конкретного переліку причин, які можуть бути визнані поважними при розгляді даної категорії справ. Сама по собі наявність перелічених вище обставин не може беззаперечно вказувати на поважність причин строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки у кожному конкретному випадку слід з`ясовувати, що стало непереборною обставиною для спадкоємця у цій ситуації. Суд у кожному конкретному випадку має визначати, чи може бути віднесена зазначена позивачем причина до поважних.

Разом із тим, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; необізнаність особи про наявність спадкового майна; похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини; невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Хвороба, перебування спадкоємця в іншому регіоні України у зв`язку із відрядженням або службовою необхідністю не можуть підтверджуватися лише показаннями свідків.

Отже, обов`язковою умовою задоволення позову в даній категорії справ є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. Визначальним у такому випадку є саме критерій наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця.

У постанові від 23 серпня 2017 року в справі №6-1320цс17 Верховний Суд України виснував, що правила частини третьої ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Від такого правового висновку Верховний Суд наразі не відступив.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , громадянка Росії, в с.Бор Кірішського району Ленінградської області РФ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 червня 2017 року (а.с.5).

ОСОБА_2 на випадок своєї смерті спочатку заповіла право на земельну частку/ пай/, посвідчене сертифікатом, приватизовану земельну ділянку передану для ведення особисто-селянського господарства або товарного сільськогосподарського виробництва своїй дочці ОСОБА_4 заповітом від 14 квітня 2003 року, складеним на території України (а.с.50).

У подальшому ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла право на земельну частку /пай/, приватизовану земельну ділянку, передану для товарного сільськогосподарського виробництва, своїй дочці ОСОБА_5 заповітом від 12 липня 2003 року, складеним на території України (а.с.51).

За життя ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений від 02 квітня 2007 року на території РФ за реєстровим №1287, яким із належного їй майна, заповідала земельні частки (паї), які знаходяться за адресою: Україна, Житомирська область, Ружинський район, совгосп «Дружба» брату ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до вимог частин другої та третьої ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно.

Ружинською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_2 04 серпня 2005 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №883231 загальною площею 2,3803 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.7).

Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України „Про міжнародне приватне право.

Положеннями ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» унормовано, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до редакції частини першої ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час відкриття спадщини або смерті ОСОБА_2 , у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Разом із тим, відповідно положень ЗК України, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства. Іноземці та особи без громадянства можуть отримати землі сільськогосподарського призначення лише у спадок. Якщо такі землі прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, то протягом року з моменту отримання права на них зазначені особи мають їх відчужити (частина четверта ст.81, ст.145 ЗК України).

Спадкова справа відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру від 17 квітня 2021 року, що в свою чергу свідчить про те, що з заявами про прийняття її спадщини до нотаріуса на території держави Україна ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.10).

Постановою державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори від 17 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємець протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини (а.с.9).

У відповідності до частин першої та сьомої ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини тим, що про існування заповіту від 02 квітня 2007 року він дізнався в жовтні 2020 року, але до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся лише 17 квітня 2021 року, при цьому не зазначив, які саме в нього були перешкоди для звернення до нотаріальної контори одразу після того, як він довідався про існування заповіту.

Посилання на те, що в нього не було оригіналів документів та він не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса, оскільки останній наділений повноваженнями звертатися з запитами до компетентних органів іншої держави щодо отримання відомостей чи документів, необхідних для оформлення спадщини, а на час коли позивач дізнався про заповіт на його ім`я (жовтень 2020 року) правове співробітництво між державою Україна та РФ припинене не було, оскільки такі обставини з`явилися з 01 грудня 2022 року із прийняттям Закону України «Про зупинення дій та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Доводи апеляційної скарги щодо правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року в справі №565/1145/17, безпідставні, приймаючи до уваги, що у справі, яка переглядається заповіт складений на території РФ, а не на території України, що свідчить про відмінність фактичних обставин у справах, а тому сформульовані Верховним Судом у справі №565/1145/17 висновки не є релевантними із цією справою.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, а тому строк для прийняття спадщини пропущений без поважних причин та підстав для визначення додаткового строку немає.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовує та додаткового правового обґрунтування, із огляду на вищевикладене, не потребує, а ґрунтується лише на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Остапчука Ігоря Валентиновича, залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 09 жовтня 2023 року.