Справа №173/928/22
Провадження №2/173/114/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бурхана С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання дитини,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.07.2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з 2006 року вона та Відповідач проживали у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З травня місяця 2022 року вони з Відповідачем припинили спільне проживання. Наразі син проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з цим Позивач вирішила звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2022 відкрито провадження у справі № 173/928/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.09.2022 року.

26.09.2022 року розгляд справи відкладено на 24.10.2022 року.

24.10.2022 року розгляд справи відкладено на 22.11.2022 року.

22.11.2022 року розгляд справи відкладено на 12.12.2022 року.

12.12.2022 року розгляд справи відкладено на 13.02.2023 року.

13.02.2023 року позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

13.02.2023 року відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, відповідно до змісту якої просить суд розглянути справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина 4 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

З 2006 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Від цих відносин сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки № 239 від 02.08.2022 дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Позивач стверджує, що дитина проживає разом з нею і перебуває на повному її утриманні, а Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вважає, що Відповідач як батько неповнолітньої дитини повинен утримувати її, оскільки він є працездатним, матеріально забезпеченим та має реальну можливість виконувати батьківські обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище Відповідача, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.

У зв`язку з цим суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям Відповідача та задовольнятиме правомірні очікування Позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Будь-яких доказів того, що Відповідач немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в межах суми платежу за один місяць.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.02.2023 року.

Суддя С.М.Бурхан