РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представника ОСОБА_1 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування нерухомим майно, що є у спільній частковій власності, -
Уточнені позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 28.10.2016 позивачем було отримано у спадщину 28/300 часток у праві спільної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з наступного: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», матеріал стін: дерево, обкладене цеглою, житловою площею 146,7 кв.м., загальною площею 249,9 кв.м., житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1», матеріал стін: дерево, обкладене цеглою, житловою площею 21,5 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель: гараж літ. «Г», погреби літ. «Ж», «О», сараї літ. «Л», «П», «Р», літній душ літ. «С», ями вигрібні №9,11, огорожі №2.3.4.7.8, вимощення ІЮ №5, дворового водопроводу №6,10. 27.12.2017 між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір дарування, згідно якого дарувальник передав, а обдаровувана прийняла у власність 28/300 частин житлових будинків з прибудовами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Житлові будинки з прибудовами розташовані на земельній ділянці площею 1368 кв.м. Таким чином, у власності позивача на даний час перебуває 56/300 частин вказаного домоволодіння, іншими співвласниками є відповідачі по справі: ОСОБА_3 має у власності 103/300 частин, ОСОБА_4 17/100 та 13/100 частин, ОСОБА_5 17/100 частин. Між позивачем та відповідачами виникають непорозуміння, сварки та порушення прав співвласників, внаслідок чого позивач позбавлена можливості проживати у належному їй житлі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2020 було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, та надано на розсуд суду варіант порядку користування домоволодінням, який просить визначити позивач в рішенні суду.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на уточнену позовну заяву не скористались.
Представник позивача ОСОБА_1 та позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, на адресу суду спрямували заяви про розгляд справи за їх відсутності, та просили відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю.
Відповідач ОСОБА_3 також спрямувала заперечення на вимоги позовної заяви (зміненої) від 15.06.2021, в яких зазначила, що порядок користування, який запропонувала позивачка не є реальним у дійсності, та технічно неможливий, оскільки у висновку експерта зазначено про ветхий та аварійний стан приміщень, в яких зацікавлена позивачка, що робить непридатним для користування, та в оціночну вартість внесена самовільно збудована будівля літ. «а8», та вигрібна яма №9 є виключно власністю відповідачки ОСОБА_3
19.07.2018 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Сенаторову В.М.
Ухвалою судді від 08.08.2018 вказану позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 25.09.2018 відкрито загальне позовне провадження по даній справі.
11.07.2019 на адресу суду надійшла змінена позовна заява.
Ухвалою суду від 01.10.2019 прийнято уточнену позовну заяву.
07.04.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Ніколаєнко І.В.
Ухвалою судді від 15.04.2020 цивільну справу прийнято до провадження судді.
17.04.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зубу Г.А.
Ухвалою судді від 06.05.2020 цивільну справу прийнято до провадження судді.
Ухвалою суду від 17.06.2020 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинено, та витребувано у КП «ХМБТІ» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на спірний будинок з надвірними побудовами.
31.03.2021 на адресу суду надійшов висновок експерта.
Ухвалою суду від 01.04.2021 відновлено провадження по справі.
Ухвалою суду від 26.10.2022 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.
Судом встановлено, що позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить наступне нерухоме майно: житлові будинки з прибудовами загальною площею 289,1 кв.м., житловою площею 168,2 кв.м.: житловий будинок літ. «А-1», матеріали стін: дерево, обкладене цеглою, житловою площею 146,7 кв.м., житловий будинок літ. «Б-1», матеріали стін: дерево, обкладене цеглою, житловою площею 21,5 кв.м., та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , розмір часток права власності на які складається наступним чином: ОСОБА_2 56/200 частин, ОСОБА_3 103/200 частин, ОСОБА_4 30/100 частин, ОСОБА_5 17/100 частин. Підстави набуття учасниками справи права спільної часткової власності та розмір часток співвласників підтверджуються належними доказами, учасниками справи не заперечуються.
На теперішній час між вказаними співвласниками виникли спори стосовно користування спільним нерухомим майном, в зв`язку з чим позивач звернулась з вказаною позовною заявою. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі спірного майна, це призвело до неможливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом визначення порядку користування спірним домоволодінням, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.
елементів аварійний, а не несучих дуже ветхий. Обмежене виконання елементами будинку своїх функцій». В той же час на розгляд суду надано варіант порядку користування з наданням в користування ОСОБА_2 буд. літ. «А» домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 наступних приміщень: 2-10, 2-9, 2-8, 2-7, 2-6, 2-5, 2-4 з відповідною частиною надвірних будівель: а4-ганок, №8 частина воріт, Ж льох, №13 частина паркану, №18 паркану, №І вимощення, №9 вигрібна яма. До вказаного варіанту запропонований розрахунок грошової компенсації та вказані переобладнання, які необхідно провести у спірному майні. Також у спірному домоволодінні є самочинна прибудова літ. «а8». Розподіл спірного домоволодіння провести не надається можливим.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.
часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку, будівель, споруд, іншого нерухомого майна в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
В даному випадку виділ в натурі частини об`єкта нерухомого майна спірного домоволодіння, та розподіл вказаного домоволодіння не є можливим відповідно до наданого до суду висновку експерта, з чим і погоджуються сторона позивача та відповідачі.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 викладено правовий висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно,яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму,а також може застосовуватися відповідно до частини третьоїстатті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користуванняспільним майном».
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Відповідно до положень ст.ст.186,381 ЦК України самочинні будівництва є приналежністю до основної речі будинку та зведені позивачем після набуття права власності на частину цього будинку.
Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року передбачено,що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як визначено у ст.ст.102,110 ЦПК України висновок експерта- це докладний опис проведених експертом досліджень,зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок,а у випадку призначення експертизи судом-також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до ст. 12 ч.4 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За викладених обставин та враховуючи, що усі використані заходи, у тому числі вжиті судом задля примирення сторін, не знайшли відповідного та належного реагування з боку як позивача та відповідачів, а тому суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, у тому числі, висновку експерта, врахувавши відсоток фізичного зносу нерухомого майна, який становить в інтервалі від 61% до 80% , приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в його задоволенні відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд -
В задовленні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування нерухомим майно, що є у спільній частковій власності відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2023 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ