ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6974/23 Справа № 185/4075/23 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І.С. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/4075/23

Номер провадження 22-ц/803/6974/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року головуючого судді Шаповалова І.С. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 28 лютого 2011 відповідачу було надано кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до закінчення строку дії платіжної картки. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 09 лютого 2023 року заборгованість за кредитним договором склала 39 169,50 грн. в т.ч.: 32 041,92 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7127,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 28 лютого 2011 року у розмірі 39169,50 грн станом на 09 лютого 2023 року, та судові витрати у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом № б/н від 28 лютого 2011 року у сумі 31 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що крім анкети-заяви, відповідачем було також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зокрема зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом -2,5% на місяць. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати процентів. Відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладання кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. Заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були належним чином досліджені судом, зокрема судом не звернуто уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) в повному обсязі не погашена, а тому відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів, що узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові ВСУ від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Однак, суд першої інстанції, в супереч вимогам ст. 1054 ЦК України, стягнув лише частину заборгованості та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення решти заборгованості за тілом кредиту. Крім того, судом не звернуто уваги, що умови кредитування щодо сплати процентів належним чином погоджені з відповідачем, тому суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає .

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2011 року відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, а саме, грошових коштів, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У вказаній заяві відсутні істотні умови договору: розмір кредиту, процентна ставка, відповідальність сторін.Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи відповідачем не підписані, а тому не можна їх вважати погодженими. Водночас, відповідач 28 лютого 2011 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SАMDN9002, за якою вбачається, що відповідача ознайомили з умовами, тарифами кредитування за договором SАMDN9002.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 09 лютого 2023 року заборгованість за кредитним договором склала 39 169,50 грн. в т.ч.: 32 041,92 грн - тіло кредиту, 7 127,58 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, визначені законом на підставі положення ст.625, 1048 ЦК України. Відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 31000 грн, однак, позивач неправомірно нарахував заборгованість за кредитом у сумі 39169,50 грн. Тому, суд дійшов до висновку, що підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі встановленого кредитного ліміту.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд не погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у стягненні з позичальника відсотків за користування кредитними коштами виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписано Анкету-заяву, згідно з якою останній підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно даної заяви від 28 лютого 2011 року, ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 300 грн. Зазначено про оформлення платіжної карти кредитка «Універсальна» (а.с. 41).

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 9002 ОСОБА_1 , яка містить підпис позичальника, встановлена базова процентна ставка за користування кредитом - 2,5% (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році) (а.с. 42).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : старт карткового рахунку - 28 лютого 2011 року - НОМЕР_1 ; зміна кредитного ліміту - 28 лютого 2011 року, кредитний ліміт: 300, примітка: встановлення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 28 лютого 2011 року, кредитний ліміт: 300, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 27 квітня 2011 року, кредитний ліміт: 400, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 28 квітня 2011 року, кредитний ліміт: 400, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 23 жовтня 2011 року, кредитний ліміт: 300, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 23 листопада 2011 року, кредитний ліміт: 0, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 26 липня 2013 року, кредитний ліміт: 2000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 27 липня 2013 року, кредитний ліміт: 2000, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 06 квітня 2017 року, кредитний ліміт: 4000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 04 серпня 2017 року, кредитний ліміт: 6000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 19 жовтня 2017 року, кредитний ліміт: 8000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 30 березня 2018 року, кредитний ліміт: 10 000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 04 грудня 2018 року, кредитний ліміт: 13 500, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 31 травня 2019 року, кредитний ліміт: 19000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 06 листопада 2019 року, кредитний ліміт: 21000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 05 лютого 2020 року, кредитний ліміт: 24000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 28 липня 2020 року, кредитний ліміт: 26000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 16 липня 2021 року, кредитний ліміт: 31000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту - 26 грудня 2022 року, кредитний ліміт: 0, примітка: зменшення кредитного ліміту (а.с. 39).

Згідно з довідкою про надання кредитних карток, ОСОБА_1 видані наступні картки: номер картки НОМЕР_1 , дата відкриття: 28 лютого 2011 року, термін дії: 01/15, тип картки: карта Універсальна; номер картки НОМЕР_2 , дата відкриття: 19 серпня 2014 року, термін дії: 08/18, тип картки: карта Універсальна; номер картки НОМЕР_3 , дата відкриття: 23 липня 2015 року, термін дії: 08/18, тип картки: карта Універсальна; номер картки НОМЕР_4 , дата відкриття: 04 грудня 2018 року, термін дії: 11/22, тип картки: карта Універсальна GOLD (а.с. 40).

Також надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 43-68).

Також, до позовної заяви надано підписану відповідачем 04 грудня 2018 року фотокопію його паспорта (а.с. 69 -74).

З виписки за договором № б/н за період з 28 лютого 2011 року по 10 лютого 2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 користувався виданим кредитом, поповнював видані йому картки (а.с. 25-38).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 28 лютого 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 09 лютого 2023 року останній має заборгованість: заборгованість за тілом кредиту - 32041,92; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 32041,92; заборгованість за простроченими відсотками - 7127,58 (а.с. 7-24).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути зазначену заборгованість у повному обсязі.

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції безпідставно зменшено суму заборгованості відповідача за тілом кредиту,а тому апеляційний суд, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, приходить до висновку, що оскільки відповідач фактично отримав кредит та користувався ним, з останнього підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 041,92 грн.

Також, відмовляючи у стягненні відсотків, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що в довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 9002 , що містить підпис позичальника ОСОБА_1 , було узгоджено базову відсоткову ставку на місяць 2,5% (а.с. 42), що в силу ст. 628 ЦК України, є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом, свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

Тому, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків з тих підстав, є безпідставним.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №334/2492/21 (провадження №61-5427св22).

Суд першої інстанції помилково послався в рішенні на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у вказаній справі інші обставини справи, крім того, у вказаній вище постанові відповідач не визнавав позовні вимоги; у справі, що переглядається ніяких заперечень від відповідача не надходило.

Апеляційний суд вважає, що досліджені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за простроченими відсотками. Проте, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 7127,58 грн нараховувалась станом на 09 лютого 2023 року, тобто після закінчення терміну дії картки 11/22 (а.с.40), що не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н 28 лютого 2011 року підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками у розмірі 1074,60 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України) .

З урахування викладеного, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат та вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (84,55%) за подання позовної заяви у розмірі 2269,32 грн та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3403,98 грн, а всього 5673,30 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, рах.№ НОМЕР_6 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 28 лютого 2011 року у розмірі 33116 (тридцять три тисячі сто шістнадцять) грн 52 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32041,92 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 1074,60 грн, та судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5673 (п`ять тисяч шістсот сімдесят три ) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: