Справа № 177/1776/23
Провадження № 2-о/177/73/23
У Х В А Л А

04.09.2023

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації про встановлення факту проживання на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2023 заявник звернувся до суду із вказаною заявою в якій просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на окупованій території в період з 01.02.2016 по 26.06.2022.

Розглянувши матеріали заяви, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду, з вимогою про визнання факту проживання його на тимчасово окупованій території України, що необхідно заявнику для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, заявник зазначив, що ним отримано відмову УСЗН Криворізької районної державної адміністрації № 157 від 24.07.2023.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 295/3547/21.

У вказаній справі встановлено, що заявник бажає реалізувати право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у зв`язку з чим звернулася до УСЗН Криворізької РДА Дніпропетровській області. Однак, 24.07.2023 видано повідомлення № 157 про відмову виплати державної соціальної допомоги з підстави п. 3 постанови КМУ № 332 від 20.03.2022 зі змінами. В повідомленні роз`яснено, що вказана відмова може бути оскаржена до вищого органу виконавчої влади або до суду.

Отже, суд приходить до висновку, що заявник звернувся до компетентного органу для отримання державної виплати, отримав відмову вказаного органу, тобто фактично його вимога заінтересованою особою не визнана, що свідчить про існування спору про право. Вимога про визнання за заявником права на отримання державної допомоги не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження, а має здійснюватися в порядку визначеному чинним законодавством, зокрема Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого п. 3 Постанови КМ України № 332 від 20.03.2022 зі змінами, який визначає суб`єктів призначення допомоги, перелік необхідних документів для призначення допомоги, а також момент з якого призначається допомога, а у разі виникнення спору, про наявність якого свідчить відмова УСЗН Криворізької РДА Дніпропетровської області, заявник має звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом про захист невизнаного права, а не з заявою в порядку окремого провадження.

Беручи до уваги викладене, положення ч.4 ст. 315 ЦПК України, обставини викладені в заяві, суд прийшов до висновку, про неможливість вирішення вказаного спору в порядку окремого провадження цивільного судочинства, а тому вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації про встановлення факту проживання на тимчасово окупованій території - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з матеріалами надіслати заявнику не пізніше наступного дня після її постановлення. Копію заяви залишити в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали.

Суддя М.В. Березюк