Київський районний суд м. Полтави
Справа № 644/4291/21
Провадження №2/552/2441/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їх представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Шпіньова Олена Михайлівна,

відповідач Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш»,

представник відповідача Бакулін Андрій Сергійович,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01 липня 2010 року по теперішній час працював слюсарем-ремонтником у Державному підприємстві «Електроважмаш». Має загальний стаж роботи 34 роки 10 місяців, на вказаному підприємстві 10 років 10 місяців, з них робота в умовах впливу шкідливих факторів (слюсар-ремонтник) 9 років 1 місяць.

В 2019 році позивач відчув, що в нього знизився слух, а також часто почував себе втомленим, боліла голова. Його було направлено до Клініки Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань.

Згідно медичного висновку № 070112/899 йому встановлено діагноз: ХОЗЛ І стадії пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень І ступеню. Легенева недостатність І ступеню захворювання професійне, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ вперше. У висновку чітко визначено обґрунтування діагнозу професійного захворювання.

Комісія ДП «Завод «Електроважмаш» з розгляду питання щодо наявності професійного захворювання у ОСОБА_1 виразила недовіру діагнозу, встановленому Клінікою Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань.

Після проведеного обстеження ОСОБА_1 також отримав Медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 23.09.2020 року № 32/789.

Вказаним висновком встановлено діагнози: ХОЗЛ II в фазі затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. А також: хронічна двобічна сеосоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження. Захворювання професійного характеру.

04.11.2020 року, через рік та 2 місяці з моменту виявлення професійного захворювання, комісією з розслідування професійного захворювання було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. B Акті зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці слюсаря-ремонтника, зайнятого ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва у службі механіка у цеху сталевого литва і термообробки.

На підставі вищезазначеного висновку та Акту позивач 01.12.2020 року отримав Довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 028188 Згідно довідки Обласна медико-соціальна комісія № 3 визначила 40% втрати професійної працездатності та встановила ІІІ групу інвалідності вперше. Також позивачу була затверджена індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю № 828 від 16.12.2020 року, яка серед іншого передбачала отримання безоплатно слухового апарату.

Внаслідок того, що відповідачем не було в належні строки складено акт розслідування, затягнувся час визначення ступеня втрати працездатності, ОСОБА_1 зміг звернутися до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області тільки в грудні 2020 року. За весь час з серпня 2019 року позивач не отримував страхові виплати, які повинен був отримувати. Також не проходив програму реабілітації, що напевно погіршило стан здоров`я, особливо відсутність можливості скористатися безоплатним слуховим апаратом, який був виділений лише після складення Акту розслідування та видачі довідки МСЕК.

У відповідності до чинного законодавства сам факт стійкої втрати працездатності, погіршення стану здоров`я, втрата важливих особистих здібностей, зміна життєвого укладу, необхідність лікування свідчить про заподіяння йому моральної шкоди.

Розмір завданої йому протиправними діями відповідача моральної шкоди позивач оцінює в 300000 грн.

Тому позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на його користь 300000 грн. без урахування утримання податку з доходів і зборів на відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 травня 2021 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.46).

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Справа № 644/4291/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 04 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд вирішено продовжувати зі стадії розгляду по суті (а.с. 160).

Цією ж ухвалою Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Державного підприємства «Завод «Електроважмаш».

Відповідач надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив.

Зазначив, що позовну заяву вважає необґрунтованою. Не погоджується з обґрунтуванням позивача щодо спричинення йму моральної шкоди через незабезпечення відповідачем протягом тривалого часу складання акту розслідування професійного захворювання, що призвело до недоотримання страхових сум, як компенсації втрат по здоров`ю, тривалий час роботи позивача у відповідача, у тому числі у шкідливих умовах і як наслідок цього втрату позивачем працездатності.

Але відповідач безпосередньо не здійснював розслідування професійного захворювання позивача, тому твердження позивача з цього приводу не відповідає дійсності.

Позивач не наводить, які саме строки при розслідуванні порушені відповідачем та в яких межах строки мали бути додержані.

Розслідування професійних захворювань здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві" №337 від 17.04.2019 (далі - Порядок №337).

Згідно п.105 Порядку №337 була створена комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) (далі Комісія). Дана Комісія створюється керівником територіального органу Держпраці. До її складу входять представники територіального органу Держпраці (голова Комісії), закладу охорони здоров`я, що надає медичну допомогу працівникам підприємства, де працює хворий, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки, робочого органу Фонду за фактичним місцезнаходженням підприємства. Отже дана комісія аж ніяк не є комісією відповідача, як стверджує позивач, оскільки до її складу входять представники різних організацій та установ окрім відповідача, головує - представник Держпраці. Відтак позивач не може нести відповідальність за дії Комісії.

В той же час відповідач всіляко сприяв роботі Комісії та надав матеріальну допомогу позивачу у зв`язку з професійним захворюванням.

Крім того, за час роботи позивачем неодноразово надавались відповідачу довідки, з яких вбачалось, що протипоказань до роботи у відповідача позивач не має.

Також посилався на те, що шкідливі фактори самі по собі не є порушенням законодавства з боку відповідача, оскільки незважаючи на шкідливість деяких видів робіт, вони не є забороненими. Законодавство про працю України також передбачає гарантії для працівників, зайнятих на роботах зі шкідливими чи важкими умовами праці.

Тому, посилаючись на те, що відповідачем позивачу шкода завдана не була, просив залишити позов без розгляду через несплату позивачем судового збору. Якщо суд не знайде підстав для залишення позову без розгляду, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Інші заяви по суті справи або клопотання сторонами суду не подавалися.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. При цьому представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Також зазначила, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача АТ «Завод «Електроважмаш» Бакулін А.С. в судове засідання також не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Враховуючи, що відповідачем у справі є юридична особа, яка мала можливість направити в судове засідання будь-якого іншого представника, ніж той, що перебуває у відпустці, згідно витягу з ЄДРПОУ інтереси відповідача уповноважені представляти декілька осіб, суд приходить до висновку, що в судове засідання представник відповідача не з`явився без поважних причин. Вказана обставина не перешкоджає розгляду справи за відсутності представника відповідача.

У зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 липня 2010 року перебував в трудових відносинах з Харківським державним підприємством «Завод «Електроважмаш», після перейменування - Державним підприємством «Завод «Електроважмаш», на даний час Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш».

ОСОБА_1 працював з 01 липня 2010 року на посаді слюсаря-ремонтника у цеху сталевого литва та термообробки 5 та 6 розряду, з 03 грудня 2018 року на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду, зайнятого ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва у службі механіка цеху сталевого литва та термообробки, з 23 вересня 2019 року слюсаря-ремонтника 6 розряду у службі механіка інструментального цеху.

Вказана обставина підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с. 12-20).

Відповідно до медичного висновку профпатологічної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету № 070112/899 від 30 серпня 2019 року позивачу встановлено професійне захворювання: ХОЗЛ І стадії пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень І ступеню. Легенева недостатність І ступеню - захворювання професійне, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ вперше. ППЛЕК 28.08.2019 р.

Захворюванню професійне, встановлено перше (а.с.22).

Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» також проведено обстеження позивача та надано висновок Центральної лікарсько-експертної комісії від 23 вересня 2020 року №32/789, згідно якого позивачу встановлено діагноз: ХОЗЛ II в фазі затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. захворювання професійне, змішаної етіогіії (пил + тютюнопаління). Хронічна двобічна сеносоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (ІУ ст.) захворювання професійне, встановлене вперше (а.с. 29-30).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 01 жовтня 2020 року №2388 захворювання ОСОБА_1 : ХОЗЛ II в фазі затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. захворювання професійне, змішаної етіогіії (пил + тютюнопаління). Хронічна двобічна сеносоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (ІУ ст.) захворювання професійне, встановлене вперше (а.с. 31).

Згідно виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №028188 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 40% з 01.12.2020 по 01.12.2021. (а.с. 32).

За даними довідки про санітарно-гігієнічну характеристику умов праці № 27/7954/02.01-04/8425 від 23 липня 2019 року, виданої Головним управлінням Держпраці у Харківській області, ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах у ДП «Завод «Електроважмаш». Перелік шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу: пил фіброгенної дії, виробничий шум, важкість праці. Дата проведення та результати атестації робочого місця працівника за умовами праці: 2016 рік, умови і характер праці відносяться до ІІІ класу 1 ступеню (р.м. слюсаря-ремонтника цеху сталевого литва та термообробки ДП «Завод «Електроважмаш») (а.с. 71-73).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювали (отруєння) форми П-4 від 02 листопада 2020 року, затвердженого Головним управлінням Держпраці у Харківській області, встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у ОСОБА_1 під час роботи у ДП «Завод «Електроважмаш» через неефективність роботи загально обмінної вентиляції, що не виключає контакт робітника із шкідливими факторами виробничого середовища, виникнення перевищень ГДК шкідливих речовин в повітрі робочої зони, ГДР шуму. Засобами індивідуального захисту забезпечувався, використовував. Про шкідливий характер праці був попереджений (а.с. 33-37).

Таким чином встановлено, що професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків в ДП «Завод «Електроважмаш».

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.8 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, iншим майном або в iнший спосiб.

Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi.

Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 вищевказаної постанови, згідно ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд на підставі долучених до справи доказів в їх сукупності встановив, що внаслідок професійного захворювання відбулось погіршення стану здоров`я позивача, втрата ним працездатності у значному розмірі 40%.

У зв`язку з цим він потребує лікування.

Позивачу встановлена група інвалідності та розроблена індивідуальна програма реабілітації інваліда (а.с. 40-43).

Згідно висновку МСЕК позивач потребує встановлення слухового апарату (а.с. 32).

Тому суд вважає доведеним той факт, що позивачу була заподіяна моральна шкода, що полягає у зміні стану здоров`я, зокрема зниження слуху, що тягне за собою порушення його звичайного способу життя. Він потребує лікування і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійними захворюваннями, суд визнає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки він зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

В той же час суд відхиляє доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди тривалістю розслідування професійного захворювання, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Долученими до справи доказами підтверджується, що розслідування професійного захворювання здійснювалось комісією, яка створена наказом Головного управління Держпраці у Харківській області (Управління Держпраці) від 05 вересня 2019 року №04-04/173-ПЗ, до якої крім працівників ДП «Завод «Електроважмаш» увійшли представники Головного управління Держпраці у Харківській області та Харківського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області. Контроль за виконанням вказаного наказу покладено на уповноважену особу Головного управління Держпраці у Харківській області (а.с.78).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач АТ «Завод «Електроважмаш» не може відповідати за роботу комісії.

Відповідач не спростовує факту, що позивач протягом тривалого часу, понад 9 років виконував роботи на його підприємстві в шкідливих та важких умовах.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, що закріплено положеннями статті 43 Конституції України, та визначено також у статтях 22, 24 Загальної декларації прав людини та випливає з вимог статті 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права.

Та обставина, що позивач періодично проходив медичні обстеження, за результатами яких була встановлена відсутність протипоказань для роботи, не спростовує факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок роботи зі шкідливими умовами праці та погіршення стану здоров`я.

Вказані обставини не виключають вину відповідача та підтверджують обов`язок останнього виконати вимоги частини другої статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Окрім того, відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Зазначена норма закріплює право громадянина на належні безпечні та здорові умови праці, не допускає з цього правила будь яких виключень.

Правовою нормою для розслідування професійного захворювання та складання акту ф.П-4 виступає «Порядок розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» (далі Порядок), затверджений Постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 р., який набув чинності з 01 липня 2019р. Так, згідно вказаного Порядку для складення акту ф.П-4 передує складання обов`язкового документу, яким виступає санітарно-гігієнічна характеристика умов праці працівника, в якого виявлено підозру на професійне захворювання. Наступним документом, який пов`язує захворювання з умовами праці виступає медичний висновок, який приймають спеціалізовані медичні установи. Оскарження вказаних документів врегульовано положеннями цього Порядку. На відміну від оскарження акту ф.П-4, який можливо оспорити лише при порушені процедури його складення, а не по суті. Тому без вказаних документів у комісії з розслідування професійного захворювання не було б правових підстав для складення акту ф.П-4.

Вказані документи на даний час не оскаржені, не скасовані, не визнані незаконними, а тому є чинними.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 23 вересня 2020 року №32/789, позивачу було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами. На сьогодні цей висновок є чинним (а.с. 29-30).

Поняття професійного захворювання розкриває стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно якої професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Аналогічні висновки містить і пункт 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2017 р. № 337.

Тобто професійне захворювання виникає лише після довготривалого впливу на стан працівника негативних виробничих факторів, воно не буває раптовим, а відбувається поступово та має тривалий перебіг з наростанням симптомів.

Оцінивши обставини справи та надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача внаслідок наявності на робочому місці шкідливих виробничих факторів, отримав професійне захворювання та зазнав втрату професійної працездатності у 40%, що свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, втратою слуху, що пов`язано з професійним захворюванням та наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком захворювання, яке викликає моральні страждання.

Позивач в силу своїх хвороб переживає за подальший стан свого здоров`я, та вимушений докладати певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Але позивачем не доведено розмір заподіяної йому шкоди у розмірі 300000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності та визначено 3 групу інвалідності. За станом здоров`я він потребує лікування.

Суд також враховує тяжкість і характер шкоди, завданої здоров`ю позивача, та виходячи з принципів розумності й справедливості, беручи до уваги конкретні обставини справи, приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією моральних страждань позивача є сума 40000 гривень.

З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду позивачем на підставі п.2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не було сплачено судовий збір у розмірі 3000 грн.

Позов судом задоволено частково, а саме на 13,3%. Тому пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 399 грн.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень нуль копійок) на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоров`я.

Стягнути з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 399,00 грн. (триста дев`яносто дев`ять гривень нуль копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш», місцезнаходження: м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 299, .

Судове рішення виготовлено 16 серпня 2023 року.

Головуючий О.А.Самсонова