Провадження № 2-о/344/366/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Барана В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи : ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ :

23.08.2023 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Баран Василь Володимирович, звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого сина ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_2 , який є його сином, проживаємо разом із 2010 року однією родиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання з ОСОБА_2 , останній зловживає алкоголем, постійно підіймає на заявника руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдавав йому тілесних ушкоджень, внаслідок чого декілька разів викликав поліцію, що фіксувала вказані обставини.

Також заявник зазначає, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство щодо його матері та своєї бабусі ОСОБА_3 , якій виповнилось 92 роки. Вказаний факт встановлено постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2020 року у справі №344/2885/20.

Також працівниками поліції відносно ОСОБА_2 складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, а саме: протокол серії ВАБ 849480 від 29 липня 2023 року та протокол серії ВАВ N°213481 від 06 серпня 2023 року. Крім того, працівниками поліції постановлено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 , а саме терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №167648 від 29.07.2023 року, який винесений строком на три доби з 29.07.2023 по 01.08.2023. Вказаний припис винесений в зв`язку із застосування ОСОБА_2 насильства відносно заявника. Таким чином, заявник вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Враховуючи те, що ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушення що пов`язані з домашнім насильством, а ні наявність протоколів про адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення яких встановлена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а ні наявність термінового заборонного припису, а ні наявність постанови Івано-Франківськом міського суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, зо передбачена за порушенням положень ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а ні ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на ОСОБА_2 та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо заявника та щодо матері і бабусі ОСОБА_3 те, що неправомірні дії, з боку ОСОБА_2 завдають заявнику моральних (що полягає в душевному болі постійному переживанні за своє здоров`я та здоров`я матері, приниженні його честі та гідності), а також фізичних страждань, викликають в нього побоювання за його та матері безпеку, від чого особисто не може себе захистити, аби уникнути повторних випадки домашнього насильства. Заявник вважає, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від . повторного вчинення домашнього насильства щодо нього необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передана судді Кіндратишин Л.Р. 23.08.2023.

Ухвалою від 23.08.2023 відкрито провадження у даній справі.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задоволити. Додатково зазначив, що з 2010 року син ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Упродовж декілька років син зловживає алкоголем, лікувався від алкоголізму. Син постійно підіймає на нього руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдає йому тілесних ушкоджень. Також вчиняє домашнє насильство щодо матері та своєї бабусі ОСОБА_3 , яка є похилого віку, якій виповнилось 92 роки. З даного приводу декілька разів викликав поліцію. Також зазначив, що йому на праві власності в частині 1/4 належить квартира АДРЕСА_2 .

Представник заявника в судовому засіданні заяву просив задоволити з мотивів, які викладенні письмово.

Заінтересована особа, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив. ОСОБА_2 повідомлявся про дату та час судового засідання за відомою суду адресою та через смс-повідомлення шляхом направлення судового виклику в електронній формі на його мобільний номер телефону, що зазначений працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з неявкою заінтересованої особи у судове засідання 23.08.2023, з метою об`єктивного розгляду справи та реалізації прав сторін у судовому засіданні, судове засідання було відкладено на 28.08.2023.

В судове засідання 28.08.2023 заінтересована особа ОСОБА_2 повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату та час проведення судового засідання повідомлявся.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що повідомляв заінтересованій особі - сину ОСОБА_2 про судове засідання 28.08.2023 о 10 год 00 хв, при цьому такий виразився нецензурно в його сторону.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.350-5 ЦПК України вважає можливим розглядати справу за відсутності заінтересованої особи, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого сина ОСОБА_2 , як особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 05.07.1977 міським відділом ЗАГС м. Івано-Франківська, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11.11.1972 зроблено запис за №2048. Батьки: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 .

Відповідно копії свідоцтва на право власності на житло, виданого 20.05.1999 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_3 та сину ОСОБА_1 належить в рівних долях квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №344286490, станом на 26.08.2023, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної часткової власності, а саме ОСОБА_2 в частині 1/4.

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказує, що син ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно нього, та своєї бабусі, так як проживають разом.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 23.04.2020, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 гривень, та стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.

Як вбачається із змісту даної постанови суду від 23.04.2020, подія мала місце 19.02.2020, протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 372443 від 19.02.2020. Так, 19.02.2020 близько 20 год 00 хв АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив конфлікт з бабусею ОСОБА_3 , в ході якого застосував фізичну силу, шарпав за одяг, чим вчинив фізичне насильство. 23.04.2020 через канцелярію суду ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, зазначивши, що у зв`язку запобігання поширенню коронавірусу не бажає брати участь у судовому засіданні, вину визнав повністю, з протоколом згідний, щиро кається.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 12.01.2021, яка набрала законної сили 23.01.2021, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягненння. Із змісту даної постанови вбачається, що подія мала місце 08.10.2020, протокол серії ВАБ №042372 від 08.10.2020. Так, 08.10.2020 близько 14 год 00 хв вчинив конфлікт з своєю бабусею, чим порушив обмеження ТЗП.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 09.02.2021, яка набрала законної сили 20.02.2021, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 340 гривень, та стягнуто 454 грн. судового збору. Як вбачається із змісту даної постанови, подія мала місце 11.12.2020, протокол серії ВАБ №044526 від 11.12.2020. Так, 11.12.2020 близько 20 год 00 хв вчинив домашнє насильство відносно бабусі, повторно протягом року, а сама шарпав та штовхав її. ОСОБА_2 у судовому засіданні вину визнав у повному обсязі.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 26.08.2021, яка набрала законної сили 07.09.2021, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 гривень, та стягнуто 454 грн. судового збору. Із змісту постанови вбачається, що подія мала місце 22.07.2021, протокол серії ВАБ №421614 від 22.07.2021. Так, 22.07.2021 близько 21 год 30 хв вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі, яка проявилась у вигляді нецензурної лайки, погрозі фізичною розправою. ОСОБА_2 вину визнав повністю.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 13.10.2021, яка набрала законної сили 26.10.2021, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 гривень, та стягнуто 454 грн. судового збору. Із змісту постанови вбачається, що подія мала місце 16.09.2021, протокол серії ВАБ №803602 від 16.09.2021. Так, 16.09.2021 близько 21 год 30 хв вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі, а саме погрожував фізичною розправою. ОСОБА_2 свою вину визнав повністю.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 07.06.2023, яка набрала законної сили 20.06.2023, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 гривень, та стягнуто 536, 80 грн. судового збору. Із змісту постанови вбачається, що подія мала місце 15.04.2023, протокол серії ВАБ №230177 від 15.04.2023. Так, 15.04.2023 у сторону свого батька нецензурною лайкою та погрожував йому фізичною розправою, що спричинило домашнє насильство психологічного характеру.

Крім того, 29.07.2023 та 06.08.2023 на ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ 849480 від 29.07.2023 та серії ВАБ 213481 від 06.08.2023за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, які направлено на розгляд Івано-Франківського міського суду.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 849480 від 29.07.2023, 29.07.2023 близько 22 год 05 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 умисно штовхав, шарпав за одяг по відношенню до свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з ним , чим спричинив фізичне насильство.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 213481 від 06.08.2023, 06.08.2023 близько 18 год 15 хв. ОСОБА_2 за місцем свого проживання, а саме в кв. АДРЕСА_4 , вчинив відносно ОСОБА_3 насильство в сім`ї, тобто умисні дії фізичного характеру, а саме вдарив ОСОБА_3 в обличчя, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №167648 від 29.07.2023, ОСОБА_2 здійснював фізичне насильство, а саме штовхав, шарпав свого батька ОСОБА_1 , який спільно проживає з ним. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 29.07.2023 по 01.08.2023.

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказує, що син ОСОБА_2 відносно нього, його матері та своєї бабусі вчиняє домашнє насильство різних форм, у зв`язку з чим останній потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.п. 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У порядку визначному ч.1 та 2ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).

Отже, за своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків такого насильства.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Зважаючи на вищенаведене, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін тощо.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша (міститься в першому реченні абз. 1) має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма (в другому реченні того ж абзацу) охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма (сформульована в абз. 2) визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited v. Ukraine», № 19336/04, § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

З матеріалів справи вбачається, що заінтересована особа є сином заявника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 вчиняє домашнє насильство відносно батька та своєї бабусі, внаслідок чого працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, та попередньо ОСОБА_2 за схожими подіями визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується зазначеними постановами Івано-Франківського міського суду..

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо заявника, а тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 ..

При цьому, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів не було, а судом не здобуто, відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Разом з тим, суд, дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та видачу обмежувального припису строком на один місяць, відмовивши при цьому в частині вимог заявника щодо заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше як 10 метрів до інших місць, які часто відвідує останній, оскільки заявником не конкретизовано такі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд відносить їх на рахунок держави.

Керуючись статтями 76-81, 259, 263-265, 268, 293, 294, 350-1, 350-5, 350-6, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 на строк один місяць з заборонами щодо:

- перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання (перебування) з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Про видачу обмежувального припису повідомити Івано-Франківське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Заявник : ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник заявника: адвокат Баран Василь Володимирович, адреса : вул. Дністровська, 30, м. Івано-Франківськ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 01.09.2023.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.