Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1030/23

Провадження № 2/126/451/2023

"17" серпня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

за участі первісного позивача ОСОБА_1

первісного відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів. Свою позовну вимогу вона мотивує тим, що Рішенням Бершадського районного суду у справі № 126/1866/17 від 02.10.2017

року, з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2017 року і до її повноліття. Виконавчий лист пред`явлено до виконання до Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби. Відповідач не регулярно проводить сплату нарахованих аліментів.Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів, що становить за період з 01.11.2018 по 01.04.2023 року в розмірі 89030 грн. 92 коп.. Саме протиправні дії відповідача, щодо виконання своїх обов`язків батька по утриманні спільного сина поставило їх в скрутне матеріальне становище. Однак відповідача їхнє скрутне становище абсолютно не хвилює. Він не є інвалідом і має змогу працювати та матеріально допомагати своїм дітям та сплачувати аліменти однак цього робити не бажає. За таких обставин та відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у неї виникло право на стягнення з відповідача неустойки із заборгованості зі сплати аліментів за період з січня 2019 року по березень 2023 року, що становить 25260,95 грн., що вбачається із розрахунку, доданого до матеріалів позову. Виходячи з того, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача та є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 25260 (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят) гривень 95 коп..

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Свою позовну вимогу він мотивує тим, що він певний час перебував з позивачкою ОСОБА_1 в шлюбі, який було розірвано рішенням Бершадського районного суду і від цього шлюбу у них з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є та записаний він, ОСОБА_2 .. Згідно рішення Бершадського районного суду у цивільній справі № 126/1866/17 від 02.10.2017 року з нього щомісячно стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 19.07.2017 р. до повноліття дитини. Однак, на даний час, у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки крім спільної дитини з ОСОБА_1 - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в теперішньому шлюбі з ОСОБА_4 в нього народилося ще двоє дітей яких він утримує: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Крім того, через Ковід-19, а далі воєнний стан він не мав можливості знайти роботу із стабільним заробітком. Таким чином, після зміни сімейного і матеріального стану (втрати роботи через поширення коронавірусної хвороби, створення іншої сім`ї та утримання ще двох малолітніх дітей, які народилися в другому шлюбі, що також потребує додаткових витрат), він частково сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_3 від першого шлюбу. Тобто він не відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, виконував обов`язок по утриманню дитини- сина ОСОБА_3 , як міг, а відтак заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а в силу об`єктивних обставин, що мають істотне значення, тому просить суд про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам в загальній сумі 93086 грн. 92 коп.. Виконавча служба нараховувала щомісяця суму аліментів з шалених сум нібито середньої заробітної плати по району, а не від 50 відсотків прожиткового мінімуму в певні періоди, а в цей час насправді він не мав стабільного заробітку та, водночас, мав на утриманні ще двох малолітніх дітей від нового шлюбу. Тому просить первісний позов задовольнити частково, зокрема: урахувати його матеріальний та сімейний стан (всього троє малолітніх дітей) та зменшити розмір неустойки до 2000 грн. (двох тисяч гривень) за вимогами первісного позову. Зустрічний позов задовольнити повністю, зокрема зменшити розмір аліментів, які стягувати з нього щомісячно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6. з 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) до 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини. Повністю звільнити його - ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами в загальній сумі 93086 грн. 92 коп. за станом на 01.06.2023 р.. Відкликати виконавчий лист за рішенням Бершадського районного суду № 126/1866/17 від 02.10.2017 р. по виконавчому провадженню № НОМЕР_3.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволені позову, оскільки в поданій позивачкою ОСОБА_1 позовній заяві не зазначено ціну позову, який підлягає грошовій оцінці, додано необгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, зокрема необгрунтований розрахунок пені (неустойки) робиться за періоди, де не визначено дату виникнення заборгованості, дату її часткового погашення і т.ін.. Позовну заяву ОСОБА_1 не визнає, оскільки крім спільної з нею дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в теперішньому шлюбі з ОСОБА_4 він має ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Незважаючи спочатку на тривалий карантин, а тепер на триваючу війну, відсутність роботи, а також ту обставину, що він є водночас, є багатодітним батьком трьох дітей, він намагався по мірі можливості своєчасно сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання свого старшого сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , які нараховувалися йому із середньої заробітної плати по району (нібито 15 тисяч грн. в місяць), а при цьому фактично він не працював, тобто його вини у виникненні певної суми заборгованості зі сплати аліментів немає. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 невірно обчислила суму пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. Виходячи із вищевикладеного, просить суд врахувати його матеріальний та сімейний стан (всього троє малолітніх дітей) та зменшити розмір неустойки до 2000 гривень.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свою позовну заяву підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила її позов задовольнити, а в задоволені зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволені первісного позову, та задовольнити його зустрічну позовну заяву.

Суд, вислухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02.10.2017 року вирішено стягувати щомісяця з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 19.07.2017 року і до його повноліття.

З розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом по справі № 126/1866/17 виданим Бершадським районним судом Вінницької області, складеним головним державним виконавцем Бершадського ВДВС у Гайсинському районі встановлено, що ОСОБА_7 має заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.11.2018 року по 01.04.2023 року 89030,92 грн..

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Саме така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19.

Отже, саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Однак, відповідач ОСОБА_2 не довів суду відсутність вини в несплаті аліментів. Посилання на те, що він втратив роботу через поширення коронавірусної хвороби, через триваючу війну, а також створення іншої сім`ї та утримання ще двох малолітніх дітей, які народилися в другому шлюбі, суд не вважає належними причинами не сплати аліментів в повному розмірі, оскільки, заборгованість в нього утворилася ще в 2018 році. При цьому відповідач мав можливість скористатися своїм правом на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього за рішенням суду, з метою недопущення заборгованості по аліментній платі та надавши відповідні докази, ще у 2019 році, коли у нього, як вказує відповідач, погіршилося матеріальне становище, однак він не зробив цього. З позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів відповідач звернувся лише в 2023 році, після того, як у нього утворилася заборгованість по аліментах в сумі 89030 грн. 92 коп. та позивач звернулася з позовом про стягнення неустойки за їх несплату.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися відповідно до формули: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2019 року по 01.04.2023 року складає 25260 грн. 95 коп..

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, зазначив, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не встановлено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

В ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З правових позицій, викладених у абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», видно, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 жодним чином не довів суду про відсутність його вини у виникненні заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази за первісним позовом, враховуючи ту обставину, що позивачем за первісним позовом здійснено розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, тому вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному розмірі та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 25260 грн. 95 коп..

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою позивач судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати.

З системного аналізу положень Закону України «Про судовий збір» та Цивільного процесуального кодексу України, слідує висновок про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн..

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд дійшов висновку, що в такій слід відмовити з наступних підстав.

Однією з причин, по якій позивач, посилаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами та зменшити розмір стягуваних аліментів позивач вважає, що такими підставами є зміна матеріального стану платника аліментів, а також зміна його сімейного стану (наявність інших утриманців), що в свою чергу тягне погіршення матеріального стану позивача.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання проте, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Зазначена стаття передбачає не обов`язок, а право суду на звільнення платника аліментів від обов`язку сплачувати аліменти. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_2 про втрату роботу через поширення коронавірусної хвороби, триваючу війну, а також створення іншої сім`ї та утримання ще двох малолітніх дітей, які народилися в другому шлюбі, не можуть бути достатніми підставами для застосування вказаної вище статті СК України.

Так, заборгованість за аліментами у ОСОБА_2 виникла у період з 2018 по 2023 рік і з наданих суду доказів не встановлено, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку зі станом його здоров`я або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивачем не надано переконливих доказів, що протягом зазначеного періоду у нього не було можливості отримувати дохід, а також, що з втратою роботи він перебував в центрі зайнятості чи інше.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 на даний час влаштувався на офіційну роботу і має має стабільний дохід.

За таких обставин позовна вимога про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України).

У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини зазначено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей».

Проаналізувавши надані сторонами докази, беручи до уваги в першу чергу інтереси неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , створення йому комфортних та сприятливих умов у побуті з метою покращення його інтелектуального, психологічного, фізичного розвитку, суд вважає, що присуджений з позивача 02.10.2017 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області по цивільній справі № 126/1866/17 розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття у даному випадку є необхідним та достатнім та відповідає інтересам неповнолітнього ОСОБА_3 .

Суд враховує, що коли було винесено рішення від 02.10.2017 року про стягнення з позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , в нього на утриманні уже перебував ще один неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заборгованість по сплаті аліментів в позивача утворилася за період з листопада 2018 року, а третя дитина в нього народилася лише в червні 2019 року, а тому наявність на утриманні позивача ще двох неповнолітніх дітей крім сина ОСОБА_3 не може свідчити про погіршення його матеріального стану на даний момент.

Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини, і вважає, що позивачем не доведено належними доказами обставини справи щодо зміни його матеріального стану, зокрема, погіршення матеріального стану позивача, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач офіційно працевлаштований, працює та отримує заробітну плату, що не свідчить про незадовільний матеріальний стан.

При цьому, позивач не надав доказів, що його матеріальний стан був гірший до влаштування на офіційну роботу. Будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я позивача матеріали справи не містять.

За вищевказаних обставин суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 20, 180, 181,194, 196,197 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 25260 (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят) грн. 95 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1073 грн. 60 коп. судових витрат. на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь