Справа № 199/3422/23
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадженні в м.Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2022 року у справі №203/249/23 встановлено, що ОСОБА_2 у маршрутному таксі було знайдено платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_1 .

Отримавши за допомогою банківської картки доступ до грошових коштів, відповідач у період із 04.09.2022 року по 15.09.2022 року заволоділа грошовими коштами позивача, які знаходились на рахунку, а саме:

04.09.2022 року - 4166,68 гривень; 05.09.2022 року - 5911,07 гривень; 06.09.2022 року - 2668,90 гривень; 07.09.2022 року - 422,44 гривень; 08.09.2022 року - 6990,08 гривень; 09.09.2022 року - 3407,50 гривень; 11.09.2022 року - 5997,32 гривень; 13.09.2022 року - 1654,42 гривень; 14.09.2022 року - 4370,80 гривень; 15.09.2022 року - 999 гривень.

Внаслідок вказаного злочину, позивачу було спричинено матеріальний збиток на загальну суму 36 588,21 гривень, який у добровільному порядку відшкодовано відповідачем не було.

Крім цього, позивач зазначила, що внаслідок вчинення злочину вона, як особа похилого віку, зазнала значних моральних страждань у вигляді душевної тривоги, хвилювань та порушення звичного для неї укладу життя, через це вона була змушена звертатись до правоохоронних органів, а в подальшому - за наданням правової допомоги з метою відшкодування матеріальних збитків, які були спричинені внаслідок злочинних та умисних дій відповідача, яка жодним чином не намагалась у добровільному порядку відшкодувати завдану майнову шкоду.

Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 588,21 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, 10000,00 грн. моральної шкоди, а також стягнути судові витрати в сумі 3500,00 гривень.

У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача - адвокат Кім Г.В. надала до суду заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надала, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2022 року у справі №203/249/23 відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять років). На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Вирок суду набрав чинності 28 лютого 2023 року (а.с.10-20).

Вказаним вироком встановлено, що 04.09.2022 біля 09:00 години, перебуваючи в маршрутному таксі №106, ОСОБА_2 знайшла пластикову картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належала потерпілій ОСОБА_1 , та яка є засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 ..

Після чого, 04.09.2022 року у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, крадіжку, а саме грошових коштів, які знаходились на картці АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , та належали потерпілій ОСОБА_1 ..

Так вона, визначивши об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходились на картці АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , яка обладнана технологією безконтактних платежів «РауРаss», із метою подальшого використання в особистих корисливих мотивах, розробила злочинний план вчинення кримінального правопорушення, а саме здійснення крадіжки наявних на вказаному банківському рахунку грошових коштів, шляхом здійснення декількох тотожних протиправних діянь у вигляді оплати товарів у різних магазинах із використанням вищевказаної банківської платіжної картки, на суми, що не перевищують ліміти оплати (не потребують введення Ріп-коду).

Відповідно до ч.ч. 3,6 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Загальна сума грошових коштів, які були витрачені відповідачем із банківської картки позивача, становить 36 588,21 гривень. Доказів добровільного відшкодування завданої матеріальної шкоди суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до вимог п.,п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, позивачці незаконним діями відповідача, яка вчинила крадіжку, а саме таємно викрала грошові кошти, які знаходились на належній позивачці ОСОБА_1 картці АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , було завдано майнову шкоду на загальну суму 36 588,21 гривень, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає слушними посилання позивача на те, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення вона зазнала переживань та хвилювань із приводу здійснення крадіжки її грошових коштів, що негативно вплинуло на її моральний стан.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача та суб`єктивне відношення до вчинку відповідача, вважає визначити його у сумі 10 000,00 гривень.

Даний розмір відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні, та відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1) ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 4, 5статті 137 ЦПК України).

Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Оцінюючи в сукупності надані докази, а також беручи до уваги, що відповідачем до суду не подавалося відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, як це визначено частиною 5, 6 статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. згідно з договором про надання правничої (правової) допомоги №1/03-23 від 06.03.2023 року, фактичне понесення яких підтверджується випискою з рахунку Адвокатського об`єднання «ЛЕВ» щодо зарахування внесеної позивачем оплати у вказаному розмірі.

Також, враховуючи, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 2147 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 36588,21 (тридцять шість тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 21 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок судового збору на корить держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя