Справа № 953/5797/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2023 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача,
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року позовну заяву було залишено без руху. Позивачу був наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Постановою Харківського апеляційного суду від 02 травня 2023 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року по вказаній справі скасовано, справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05 травня 2023 року справу передано судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
01 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» Голошва Г. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» на підставі положень Законів України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна, був визначений розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті потерпілій у ДТП ОСОБА_2 , та який у тому числі був письмово погоджений з самою потерпілою. Зауважила на тому, що в силу приписів ст. 22, 29, 36 Закону України «Про страхування», якими визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик відшкодовує потерпілому розмір оціненої шкоди, у даному випадку розмір оціненої шкоди дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу без ПДВ. При цьому різниця між виплаченою ОСОБА_2 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю ремонту автомобіля Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у зв`язку з ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме у зв`язку із вирахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Інші заявлені до відшкодування збитки є фактичними витратами відшкодування, яких страховою компанією не передбачено нормами Закону. Визначення страховиком розміру страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу як вартості відновлювального ремонту із врахуванням зносу та за вирахуванням податку на додану вартість повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Чинним законодавством передбачено, що страховик відшкодовує потерпілому страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди (за вирахуванням суми податку на додану вартість та, за наявності підстави, суми франшизи), при цьому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в силу приписів ст. 1194 ЦК має відшкодовувати потерпілій стороні винна сторона, у даному випадку - ОСОБА_1 . Зауважила на тому, що правомірність виплати ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілої ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі оціненої шкоди встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року та постановою Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року. Акцентувала увагу на тому, що між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 не укладалися добровільні договори страхування задля збільшення страхового ліміту, а тому такі посилання позивача в позовній заяві є безпідставними. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат виконавчого провадження зазначила, що такі вимоги є безпідставними, посилаючись на те, що виникнення обов`язку у позивача щодо сплати виконавчого збору не пов`язано з діяльністю ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а є наслідком бездіяльності позивача, оскільки він не виконав вищевказані рішення суду, у зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шевченко Галини Миколаївни про відвід судді Київського районного суду м. Харкова Демченко Світлани Валеріївни від розгляду цивільної справи № 953/5797/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача відмовлено.
21 червня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій викладені доводи, аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві.
28 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» Голошва Г. В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких сторона відповідача зокрема акцентує увагу на тому, що позивач безпідставно ототожнює поняття «страхова сума» та «страхове відшкодування», що в свою чергу призводить до хибних висновків щодо обсягу відповідальності страховика. У п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надано визначення терміну страхова сума, зокрема зазначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Положеннями п. 9.2. зазначеного Закону встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Разом з тим положеннями п. 1 Розпорядження № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. Вказала, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів засобів № АМ.9307915 був укладений відповідно до норм чинного законодавства із страховими сумами, які ним визначені. Зауважила на тому, що ОСОБА_4 не заявляла до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» вимогу про погодження та виплату страхового відшкодування у розмірі 100000 грн, а тому твердження сторони позивача про те, що страховик ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовив ОСОБА_5 у відшкодуванні суми 100000 грн є безпідставними.
Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Суд встановив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди (вартість відновлювального ремонту), заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 64 934, 57 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 2500 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 724, 30 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року - без змін.
Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Як вбачається зі змісту рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила стягнути з відповідача на її користь, зокрема відшкодування матеріальної шкоди (вартість відновлювального ремонту), заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 лютого 2020 року, в розмірі 64 934,57 грн.
Так, у ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріального збитку, моральної (немайнової) шкоди, за результатами розгляду якої було ухвалено вищевказане рішення, суд встановив, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 лютого 2020 року, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 положень ПДР, був пошкоджений автомобіль Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Судовим розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріального збитку, моральної (немайнової) шкоди встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування був розрахований та узгоджений з ОСОБА_2 відповідно до розрахунку Audatex, у зв`язку з чим ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 35 447,23 грн.
Разом з тим через недостатність суми для повного відшкодування шкоди ДТП внаслідок страхового відшкодування, ОСОБА_2 звернулась до суду в рамках деліктного зобов`язання до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування завданої шкоди, якому кореспондує обов`язок боржника її відшкодувати.
Суд першої та апеляційної інстанції встановили правомірним зверненням ОСОБА_2 до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в рамках деліктного зобов`язання з вимогою про відшкодування завданої шкоди, якому кореспондує обов`язок боржника її відшкодувати та зазначили, що ОСОБА_2 має право на отримання відшкодування, оскільки є власником транспортного засобу, якому внаслідок ДТП завдано механічних пошкоджень.
Позивач, звертаючись до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача, посилається на те, що відповідач надав йому неякісну послугу зі страхування його відповідальності перед ОСОБА_6 за полісом № АМ/9307915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 травня 2019 року, оскільки не сплатив суму страхового відшкодування, заподіяного ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 лютого 2020 року, в розмірі 64 934,57 грн.
Головним аргументом таких доводів позивача є те, що він сплачував страховику ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» збільшену суму страховки своєї відповідальності, однак не дивлячись на це, страховик не відшкодував йому вказану суму страхового відшкодування.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 ЦК України, договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якого страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Так, за своєю правовою природою, страхування є договором про надання послуг.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарiв, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалiзацiї державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.
Положеннями п. 2 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.
Вимогами ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на належну якість продукції.
Позивач, стверджуючи про порушення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» його прав як споживача, посилається на невиконання відповідачем умов, встановлених полісом № АМ/9307915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 30 травня 2019 року, в частині не сплати суми страхового відшкодування, заподіяного ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 лютого 2020 року, в розмірі 64 934,57 грн.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території Україна регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надано визначення термінам страхувальник та страховик, зокрема страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".
З аналізу положень Законом України "Про страхування" та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що сторонами договору страхування є страхувальник та страховик.
З долученого до матеріалів справи полісу № АМ/9307915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 30 травня 2019 року між ОСОБА_7 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» строком дії з 31 травня 2019 року по 3 травня 2020 року включно слідує, що страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, завдану майну становить 100 000 грн, розмір франшизи - нуль гривень.
Страхувальником за полісом № АМ/9307915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 травня 2019 року є ОСОБА_7 , забезпечений транспортний засіб SUZUKI SX-4, н.з. НОМЕР_3 , рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_4 .
Отже, сторонами за полісом № АМ/9307915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 травня 2019 року є ОСОБА_7 страхувальник та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - страховик.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем.
Судовим розглядом встановлено, що заявлені позивачем вимоги за своїм змістом є незгодою позивача з висновками, викладеними у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року, яке постановою Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року залишене без змін, яким з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди (вартість відновлювального ремонту), заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 64 934, 57 грн., та містять посилання на факти, що були вже були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.
Суд акцентує увагу на тому, що постановою Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року за наслідками перегляду рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та є законним.
Вимогами ч. 1 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є зокрема обов`язковість судового рішення.
Положеннями ст. 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
З аналізу викладеного слідує, що рішення суду, яке у встановленому законом порядку не було скасовано та, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання.
Суд встановив, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року набрало законної сили 11 жовтня 2021 року, в апеляційному порядку скасовано не було, а тому є законним та обов`язковим до виконання.
Доказів того, що на вказане рішення сторонами по справі була подана касаційна скарга, матеріали справи не містять, а отже встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами, не можуть ставиться під сумнів.
Окрім того, з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що позивач не є стороною за полісом № АМ/9307915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 травня 2019 року, оскільки такий був укладений між ОСОБА_7 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
З огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач по справі є стороною вищевказаного договору страхування, сплачував страхові платежі відповідно до умов договору, тому суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем не виникли цивільно - правові відносини щодо повернення суми страхового відшкодування як споживача неякісних послуг.
Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що між позивачем та відповідачем були укладені цивільно-парові договори на підставі яких, він здійснював сплату страхових платежів у більшому розмірі, на що неодноразово акцентував свою увагу у судовому засіданні позивач.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги недоведені, необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 40.

Повний текст рішення складений 31 липня 2023 року.

Суддя С.В. Демченко