Справа № 214/294/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

19 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/294/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою), -

Представники: від позивача адвокат Морозов В.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою 14 січня 2022 року, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 10 березня 2021 року в розмірі 57 000 грн.; стягнути з відповідача 20 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 992 грн. 00 коп. судового збору.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 10 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за умовами якого ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 57 000 грн., а остання зобов`язалась повернути ОСОБА_1 ці кошти до 31 грудня 2021 року. Після сплину терміну виконання зобов`язань, позичальник добровільно борг не повернула, з 31 грудня 2021 року на зв`язок з ОСОБА_1 не виходить та ухиляється від повернення боргу, у зв`язку з чим за захистом своїх майнових прав та інтересів вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року (головуючий суддя Малаховська І.Б.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25-26).

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року (головуючий суддя Малаховська І.Б.) матеріали цивільної справи передано до Оболонського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с.43).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року (головуючий суддя Шролик І.С.) матеріали цивільної справи повернуто до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області як помилково передані, оскільки підсудність визначена за ч.9 ст.28 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с.54).

31 березня 2023 року матеріали справи надійшли на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та за результатами автоматизованого розподілу передано в провадження судді Ткаченку А.В. відповідно до протоколу (а.с.57, 58).

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року справу прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.60).

Позивач ОСОБА_1 правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши через електронну пошту суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача адвокат Морозов В.Ю. про свою участь у жодному із призначених по справі судових засідань не заявив, жодних клопотань не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи неодноразово повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 10 березня 2021 року ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 57 000 грн. із зобов`язанням останньої поверти позику у строк до 31 грудня 2021 року, з можливістю часткового погашення боргу до вказаного строку. Вказані обставини зафіксовано у розписці, складеній власноруч ОСОБА_2 10 березня 2021 року (а.с.6) та не спростовані відповідачем будь-якими доказами.

Аналізом змісту розписки суд приходить до висновку, що за своїм характером укладена між сторонами угода є реальною, односторонньою, оплатною та свідчить про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Так, текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення відповідачем конкретної грошової суми на користь позивача. Водночас, зміст договору дає підстави стверджувати, що відповідач визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Договір містить усі необхідні реквізити, обумовлені його характером та правовою природою, зокрема: дату його складання (10 березня 2021 року), отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та валюті (57 000 грн. 00 коп.), зобов`язання щодо їх повернення, строкповернення (до 31 грудня 2021 року).

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, письмова форма розписки як договору позики внаслідок його реального характеру є доказом передачі грошової суми позичальнику та наявності між сторонами договірних відносин зобов`язально-грошового характеру. Крім того, відсутність заяви позикодавця про повернення йому позичальником коштів за договором з відсутністю будь-яких претензій, відмітки на розписці від 10 березня 2021 року про одержання позикодавцем грошей, згідно з положеннями ст.545 ЦК України, свідчать, що зобов`язання з повернення позики ОСОБА_2 не виконала до обумовленого сторонами строку. До того ж оскільки оригінал договору не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

06 січня 2022 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу про повернення боргу, яка залишилась поза увагою позичальника. Жодних дій з повернення боргу повністю або частково відповідач протягом всього часу після 31 грудня 2021 року не вчинила (а.с.15-17).

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 10 березня 2021 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 57 000 грн. 00 коп. в строк до 31 грудня 2021 року, у зв`язку з чим позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, яка при зверненні до суду не надала доказів сплати нею судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., що було залишено поза увагою попередньо визначеним складом суду з постановленням ухвали про відкриття провадження. Зважаючи на це, суд вважає за можливе судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. стягнути з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. Хоча й несплата позивачем судового збору за пред`явлення позову встановлена після відкриття провадження, однак не позбавляє суд права стягнути цей судовий збір в дохід держави при ухваленні рішення щодо розподілу судових витрат. Залишення позову без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору є правом суду, а не обов`язком.

Що стосується відшкодування заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., то при вирішенні питання розподілу судових витрат в цій частині суд виходить з такого.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як слідує зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Згідно з положеннями ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як слідує з матеріалів справи, 05 січня 2022 року між адвокатом Морозовим В.Ю. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами (а.с.9-10).

Відповідно до п.3 договору, за правову допомогу, передбачену п.1.1 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі визначеного додатком №1 до договору.

Додатком №1 до договору від 05 січня 2022 року (а.с.11) визначено, що розмір винагороди сторонами визначений в 20 000 грн., які замовник сплачує виконавцю як авансовий платіж шляхом зарахування на картку № НОМЕР_1 або наручно після підписання договору.

Відповідно до акта наданих послуг від 12 січня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 05 січня 2022 року (а.с.13-14), виконавець передав, а замовник прийняв наступні послуги: консультація 3 год. 3000 грн., розробка позовної заяви 4 год. 6000 грн., досудове врегулювання спору 3 год. 1000 грн., транспортні витрати 1000 грн., витрати на канцелярію 1000 грн., представництво інтересів при розгляді справи в суді 3 год. 4000 грн., обробка документів та аналіз чинного законодавства та судової практики для подачі позовної заяви 2 год. 1000 грн., загалом витрачено 17 годин.

Факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. шляхом оплати в готівковій формі підтверджується квитанцією від 12 січня 2022 року (а.с.21).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що адвокат Морозов В.Ю. у жодному із призначених по справі судових засідань не приймав участі як представник позивача, а тому заявлений розмір витрат на цей вид послуг в сумі 4 000 грн. є недоведеним. Що стосується інших витрат, як-то розробка позовної заяви (6000 грн.), обробка документів та аналіз чинного законодавства та судової практики для подачі позову (3000 грн.), то в розрізі із характером справи, яка не представляє значної складності є типовою для даної категорії справ, не представляє суспільного інтересу, ціною позову, розмір таких витрат є істотно завищеним, а тому суд вважає за можливе відшкодувати половину таких витрат, тобто 4 500 грн. (відповідно 3 000 грн. за складання позову та 1500 грн. обробку документів, аналіз законодавства та судової практики). Послуги щодо надання консультації (3000 грн.), розробку досудової вимоги (1000 грн.), витрати на канцелярію та транспортні витрати (по 1000 грн. за кожну) є доцільними, обґрунтованими, їх розмір є співмірним з характером кожної з таких послуг. Підстави для компенсації витрат за послуги з досудового врегулювання спору (1000 грн.) суд не вбачає, оскільки з матеріалів справи не зрозуміло, які конкретно дії окрім як складання досудової вимоги, що включена окремою послугою вартістю в 1000 грн., адвокат Морозов В.Ю. вчинив в інтересах позивача.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, витрати на правничу допомогу підлягають компенсації ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 в розмірі 10 500 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 10 березня 2021 року в розмірі 57 000 грн. 00 коп., а також 10 500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач, її представник мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України заочне рішення у справі складено 24 липня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко