Справа № 720/952/23
Провадження № 2/720/434/23
09 серпня 2023 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Скриндіца С.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача органу опіки та піклування Боянської сільської ради Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, -
В квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що він є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач як мати дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, ухиляється від виховання дитини, матеріально її не підтримує. Просив суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнути з неї аліменти на дитину в сумі 3000 гривень щомісяця.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що 07 жовтня 2022 року відповідач перебуваючи в шлюбі з позивачем народила дитину ОСОБА_5 від іншої особи, після чого сторони розірвали шлюб. Народжена дитина ОСОБА_5 залишилась проживати разом із відповідачем, а дитина ОСОБА_4 стала проживати із позивачем. Сторони проживають окремо та оскільки відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні ОСОБА_4 , яка проживає разом із позивачем, просив позбавити відповідача батьківських прав щодо своєї дитини.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування Боянської сільської ради Чернівецької області направив до суду заяву, в якій заперечував проти позову, посилаючись на те, що в ході перевірки злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї.
Згідно ст. 164 вказаного кодексу, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новоселицького районного суду від 28 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.
З матеріалів справи вбачається, що позивач доглядає та матеріально утримує свою дитину, оздоровлює і виховує її. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, матеріально її не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунулася від своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини.
Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, матеріально не забезпечує її, не спілкується з нею та не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам малолітньої дитини.
За змістом ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Боянської сільської ради Чернівецького району № 66 від 30 червня 2023 року відповідача недоцільно позбавити батьківських прав щодо її дитини.
Вказаний висновок обґрунтовано тим, що в ході перевірки не встановлено факту злісного ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Однак, суд не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування виходячи з наступного.
Так, з досліджених судом доказів слідує, що після розірвання шлюбу між сторонами вони проживають в різних місцевостях, при цьому дитина ОСОБА_4 залишилась проживати разом із батьком - позивачем у даній справі.
З довідки закладу дошкільної освіти «Лідер» Боянської сільської ради № 18 від 09 березня 2023 року слідує, що дитина ОСОБА_4 відвідує даний заклад. Дитину до садочка приводить та забирає батько, мати не підтримує контакт із закладом освіти.
З довідки КНП «Магальська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» вбачається, що дитину ОСОБА_4 до лікаря постійно супроводжує батько ОСОБА_2 .. Дитина здорова, доглянута.
У висновку органу опіки та піклування зазначено, що сторони проживають разом. В той же час, шлюб між сторонами розірваний та сторони зареєстровані в різні місцевості. Крім того, з матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу слідує, що відповідач ОСОБА_3 визнала позов про розірвання шлюбу та зазначила, що сторони проживають окремо, дитина ОСОБА_4 залишилась проживати разом із батьком, а вона із-за великої зайнятості не може приділяти достатньо уваги дитині.
Факт окремого проживання сторін також підтверджується актом Боянської сільської ради обстеження умов проживання позивача № 539 від 05 квітня 2023 року.
Крім того, в матеріалах доданих до висновку відсутні докази зустрічі представником органу опіки і піклування з відповідачем та з`ясування її ставлення щодо позбавлення її батьківських прав.
Тим самим, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування згідно якого відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки він суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим, так як орган опіки та піклування не вирішив питання по суті заяви, обмежившись формальною відмовою.
За вказаних обставин, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ним не спростована інформація щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, яка наявна у доданих до нього матеріалах.
Заперечуючи проти позову, представник органу опіки та піклування надав суду скріншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook». Представник позивача заперечував щодо розповсюдження його довірителем спірної інформації у соціальній мережі «Facebook» та просив визнати такі докази неналежними, оскільки вони суперечать вимогам ст. 100 ЦПК України.
Належне вирішення заявлених вимог передбачає залучення до участі у справі автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.
За правилом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у справі, що переглядається, наведені докази третьої особою до суду не надані.
Скріншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook» є належним доказом в разі, якщо буде доведено, що під акаунтом певної особи поширила оспорену інформацію саме ця особа.
Саме цей факт повинен був довести представник органу опіки та піклування, чого він не зробив. Крім цього, наданий скріншот з соціальної мережі «Facebook» не підписаний та не відображає час подій.
За вказаних обставин наданий представником органу опіки та піклування скріншот з соціальної мережі «Facebook» є неналежним доказом, у зв`язку із чим відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України суд не бере його до уваги при вирішенні даної справи.
Саме до такого висновку при вирішенні тотожних правовідносин прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 25 травня 2022 року, справа № 457/1153/20, провадження № 61-2446св22.
Одночасно слід врахувати, що заочне рішення може бути скасовано за заявою відповідача у передбаченому Законом порядку, або ж відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку ст. 169 СК України у разі зміни ставлення щодо виховання власної дитини.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача.
Приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо та дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач як матір також зобов`язана приймати участь в утриманні своєї малолітньої дитини нарівні із батьком, суд вважає за необхідне одночасно стягнути аліменти з відповідача на утримання своєї дитини.
Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 05 квітня 2023 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору на позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а в дохід держави суму судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.
На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164-167, 180, 181, 1822, 184, 191 Сімейного кодексу України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі щомісяця в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, починаючи з 05 квітня 2023 року до її повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.