Справа № 367/5165/22
Провадження №2/367/2925/2023
19 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Горбачової Ю.В.,
за участі секретаря с/з Музики Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Півень Костянтин Валерійович, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Півень Костянтин Валерійович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позивач зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що в цій квартирі без правових підстав зареєстрована, але не проживає відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Реєстрація місця проживання відповідача в даній квартирі відбулася ще за часів колишнього власника.
Відповідач зареєстрована в квартирі, проте за місцем своєї реєстрації відсутня вже понад 24 роки, відповідач вибула на інше постійне місце проживання (нова адреса проживання невідома), проте добровільно не зареєструвалася за новим місцем проживання.
Позивач зазначає, що обставинареєстрації відповідача в квартирі без правових підстав обмежує її право на вільне користування власністю та безпосередньо впливає на підвищення тарифів на комунальні послуги.
Позивач змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та інших платежів, оскільки сума комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих осіб, що у своїй сукупності із підняттям тарифів призводить до збільшення непередбачуваних витрат.
Право проживання у квартирі відповідача є похідним від права власності власника і залежить фактично від волі власника. Будь-якого договору найму чи оренди квартири відповідач не укладала, а тому права користування вказаною квартирою відповідач не набула.
Особистих речей відповідача в квартирі немає, жодних матеріальних витрат щодо сплати комунальних послуг та витрат щодо утримання даної квартири відповідач не несе. Вирішити питання зняття із місця реєстрації мирним шляхом з відповідачем неможливо, оскільки точного місця знаходження чи перебування її на даний час невідомо, у зв`язку з чим, реалізовуючи своє право на захист, позивач вимушена була звертатися до суду.
09 грудня 2022 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовна заява була залишена без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення.
08 березня 2023 рокуухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання.
11 травня 2023 рокубуло закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.Оскільки поштові відправлення, направлені засобами поштового зв`язку, повернулися до суду, інших відомих засобів зв`язку з відповідачем позивач не надав, суд робив виклик в судове засідання відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача та згодою позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим, керуючись положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним правом обґрунтовано скористався позивач.
Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016 р. справа № 6-709цс16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла.
П. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки (зареєстрованого місця проживання) самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до підпункту 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців , якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.).
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу від 24.11.2021 р. квартири АДРЕСА_1 , та копією витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2022 року.
В цій квартирі зареєстрована 08.09.1998 р., але не проживає відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією довідки № 512 від 04.10.2022 року.
Позивач вказує, що реєстрація місця проживання відповідача в даній квартирі, відбулася ще за часів колишнього власника. На дану обставину вказує саме дата її реєстрації за вказаною адресою, а саме вересень 1998 року, в той час, як позивач купила житло за вказаною адресою у листопаді 2021 року.
Позивач зазначає, що відповідач зареєстрована в квартирі, проте за місцем своєї реєстрації відсутня вже понад 24 роки.
Відповідач по справі не є членом сім`ї позивача, будь-якого договору найму чи оренди квартири відповідач не укладала, особистих речей відповідача у квартирі немає, жодних матеріальних витрат щодо оплати комунальних послуг та витрат, щодо утримання даної квартири відповідач не несе. Позивач зазначає, що обставина реєстрації відповідача в квартирі без правових підстав обмежує її право на вільне користування власністю та безпосередньо впливає на підвищення тарифів на комунальні послуги. Вирішити питання зняття із місця реєстрації мирним шляхом з відповідачем неможливо, оскільки точного місця знаходження чи перебування останньої на даний час позивачу невідомо, у зв`язку з цим, позивач вимушена була звертатися до суду.
Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 9, 71-72 ЖК України, ст. 16, 15, 316-319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 19, 133, 81, 141, 206, 247, 258-259, 263-268, 280, 282-283, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Півень Костянтин Валерійович, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 (сорок) коп.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.
Копію рішення направити сторонам для відому.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Ю.В. Горбачова