КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г. в м. Київ 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 900000 грн.

Позов мотивував тим, що 29 травня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качановим М.О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору № 52348581 від 15 травня 2018 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 326758,88 грн.

28 липня 2021 року головним державним виконавцем Відділу Єжовим М.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, в результаті винесення якої було арештовано належний йому пенсійний рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який позивачу надходили пенсійні виплати. 17 серпня 2021 року, коли він направив до Відділу заяву про зняття арешту з рахунку, відповідач сформував і направив до АТ КБ «ПриватБанк» платіжну вимогу від 17 серпня 2021 року на списання з пенсійного рахунку ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 312480,13 грн., за даною вимогою з його рахунку була списана вся пенсія в сумі 9031,22 грн.

Він неодноразово намагався вирішити питання зняття арешту з його пенсійного рахунку в позасудовому порядку, в чому відповідач йому відмовляв. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в справі № 640/25641/21 позов ОСОБА_1 частково задоволено, вирішено зняти арешт з коштів ОСОБА_1 на вказаному рахунку та зобов`язати Відділ повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 7459,97 грн.

Вказував, що наклавши арешт на пенсійний рахунок, відповідач фактично позбавив його засобів для існування, він не міг сплачувати комунальні платежі, придбавати продукти харчування та ліки, відповідач застосував до нього надмірні засоби впливу, чим порушив його конституційне право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. Він є інсулінозалежним хворим на цукровий діабет ІІ типу, що вимагає від нього дотримання спеціального режиму харчування, прийому відповідного медикаментозного лікування, а забравши з його картки останні кошти, відповідач позбавив його такої можливості. Вказані дії відповідача спричинили йому сильні душевні переживання, з початку накладення арешту на рахунок він перебував у стані постійної тривоги, це погіршило його психоемоційний стан, він став нервовим, втратив сон, його постійно турбував головний біль, від цього страждала і його дружина. Залишившись на такий тривалий час без засобів існування, він відчував себе приниженим, оскільки все життя працював одночасно на кількох роботах, сам утримував сім`ю і раптом його позбавили цієї можливості. Довготривале перебування в тривожному стані не минуло безслідно, і в січні 2022 року він був госпіталізований. Крім того, залишившись без коштів, він не зміг евакуюватись під час російської окупацій с. Димер та с. Глибівка Вишгородського району, де він фактично проживає, та пробув в окупації з 25 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, щодня самостійно боровся за своє життя, не маючи можливості розраховувати на медичну допомогу. На даний час має погане самопочуття як фізично, так і морально, лікарі рекомендують пройти реабілітацію за кордоном, однак він не має такої можливості, оскільки кошти йому не повернені, а за станом здоров`я він працювати уже не може.

Вважає, що такими протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 900000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, зазначені ним у позові.

Зазначив, що відмовляючи йому в позові, суд першої інстанції вказував на недоведеність факту завдання моральної шкоди. При цьому на підтвердження факту завдання шкоди ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції заяву про допит свідка ОСОБА_2 , яка б підтвердила дані факти і обставини, однак ухвалою від 24 січня 2023 року суд йому відмовив, позбавивши його можливості довести дані обставини, чим позбавив його права, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.

Підставою для відмови в позові суд вказав на те, що позивачем не надано жодного рішення суду про визнання дій або бездіяльності відповідача протиправними, внаслідок чого порушено право позивача. До позову додано копію рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в справі № 640/25646/21, яким його позов частково задоволено. Вважав, що постановлення даного рішення і є належним доказом бездіяльності відповідача, яка спричинила йому моральну шкоду.

Повторно наводив викладені в позові доводи щодо обставин заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями відповідача, які позбавили його засобів до існування і призвели до наведених у позові негативних наслідків.

Вважав, що вина відповідача в заподіянні йому моральної шкоди доведена, оскільки відповідачу було відомо, що арештований рахунок є пенсійним, проте відповідач все одно не зняв добровільно арешт з рахунку, натомість списав з нього останні кошти і досі їх не повернув.

Наголошував, що судом неповно і не всебічно з`ясовано обставини справи, що призвело до хибного твердження про підставу позову, якою є протиправна бездіяльність відповідача - незняття арешту з рахунку в позасудовому порядку, а не сам факт винесення відповідачем постанови про арешт рахунку, також позивача було позбавлено права надати належні та допустимі докази по справі шляхом допиту свідка, в чому суд йому відмовив, пославшись на те, що показання зазначеного свідка не мають значення для вирішення справи.

Відзивів на апеляційну скаргу в межах строку, встановленого апеляційним судом для подання відзиву, до 26 червня 2023 року, не надійшло. Від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив, направлений засобами поштового зв`язку 27 червня 2023 року, при цьому клопотань про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачем заявлено не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 28 липня 2021 року у ВП № НОМЕР_2 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжовим М.В. при примусовому виконанні постанови про стягнення виконавчого збору № 52348581, виданої 15 травня 2018 року, в розмірі 326758,88 грн., накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а. с. 9 - 10).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в справі № 640/25646/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови в частині, зобов`язання виконати дії позов задоволено частково. Знято арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано відповідача повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 7459,97 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Судом встановлено, що 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звертався до Відділу з заявою, в якій просив скасувати постанову від 28 липня 2021 року в частині накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 для отримання пенсії.

Також суд встановив, що додана до заяви ОСОБА_1 довідка АТ КБ «ПриватБанк» не містить відомостей про те, що рахунок позивача має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Водночас, крім повідомлення про зарахування на цей рахунок пенсії позивача, довідка містила повідомлення про можливість зарахування будь-якої виплати (переказу). Довідка не містила відомостей про джерело виплати позивачу і походження коштів у сумі 3304,38 грн., які становили залишок на рахунку. Отже, при винесенні оспорюваної постанови відповідач діяв на підстав, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», і не допустив порушення вимог ст. 48, 56 цього Закону.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправною і скасування оспорюваної постанови, оскільки судом не встановлено порушення вимог законодавства при накладенні арешту, прав позивача при її винесенні і задоволення цих вимог не призведе до належного і ефективного захисту порушеного права. Водночас, оскільки звернення відповідачем стягнення на цю суму пенсії, з якої проведено відрахування 20 %, порушує ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на належний рівень життя, суд визнав за можливе вийти за межі позовних вимог і задовольнити порушене право позивача шляхом зняття арешту з рахунку відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення позивачу 7459,97 грн., на які відповідач протиправно звернув стягнення.

На а. с. 11 - 12 знаходиться копія виписки № 29 з медичної карти Димерської центральної селищної лікарні амбулаторного хворого ОСОБА_1 , який перебував у стаціонарі з 22 січня по 04 лютого 2022 року з діагнозом ЦВХ ГХ ІІІ, цукровий діабет, тип ІІ, декомпенсація, ішемічний інсульт.

Також в матеріалах справи наявна інша медична документація ОСОБА_1 , а саме копія виписки № 22 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24 липня 2022 року, роздруківка результатів дуплексного сканування судин голови та шиї, копія виписки з медичної карти № 8367 стаціонарного хворого від 04 серпня 2022 року (відділення офтальмологія), копія виписки з медичної карти № 10894 стаціонарного хворого від 31 серпня 2022 року (відділення офтальмологія), копія виписки з медичної карти № 1288 стаціонарного хворого від 05 жовтня 2022 року (відділення офтальмологія) (а. с. 23 - 28).

На а. с. 13 знаходиться копія довідки переселенця, виданої УСЗН Вишгородської РДА 01 травня 2022 року, згідно якої фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що постановою відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28 липня 2021 року накладено арешт на належний йому рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», на який йому надходили пенсійні виплати, і забравши кошти з його рахунку, відповідач позбавив його можливості забезпечити собі необхідне дієтичне харчування та купувати необхідні ліки, чим наразив на небезпеку його життя. Такі дії відповідача спричинили йому сильне душевне переживання. Списання останніх коштів з його пенсійного рахунку в серпні 2021 року ще більше погіршило його психоемоційний стан. Залишившись без коштів, він не зміг евакуюватись під час окупації, і на даний час має погане самопочуття як фізично, так і морально.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 757/23847/21 (провадження № 61-1913св23).

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного рішення суду про визнання дій або бездіяльності відповідача протиправними, внаслідок чого порушено право позивача, і порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою.

При цьому судом першої інстанції не було надано належної оцінки обставинам, встановленим у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в справі № 640/25646/21, яка набрала законної сили, що звернення відповідачем стягнення на суму пенсії, з якої проведено відрахування 20 %, порушує ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на належний рівень життя, в зв`язку з чим суд визнав за можливе вийти за межі позовних вимог і задовольнити порушене право ОСОБА_1 шляхом зняття арешту з належного йому рахунку відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення позивачу 7459,97 грн. пенсійних коштів, на які відповідач протиправно звернув стягнення.

Крім того, в підготовчому засіданні ОСОБА_1 подано до суду заяву про виклик як свідка його дружини ОСОБА_2 , яка може надати суду покази щодо фізичного та психоемоційного стану, в якому позивач перебував через незаконні дії відповідача (а. с. 21).

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви та закриваючи підготовче засідання ухвалою від 24 січня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які сторона позивача планує обґрунтувати показаннями заявленого свідка, не мають значення для вирішення даної справи (а. с. 50).

З огляду на те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, апеляційний суд не може погодитись з передчасними висновками суду першої інстанції, що обставини щодо фізичного та психоемоційного стану, в якому позивач перебував через незаконні дії відповідача, для вирішення даної справи значення не мають.

Разом із апеляційною скаргою позивач подав заяву про допит свідка, в якій просив допитати в якості свідка його дружину ОСОБА_2 , яка зможе надати суду покази щодо фізичного та психоемоційного стану, в якому позивач перебував через незаконні дії відповідача.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Вирішуючи клопотання про допит свідка, апеляційним судом враховано, що таке клопотання було заявлено ОСОБА_2 в суді першої інстанції 13 жовтня 2022 року до початку першого судового засідання у справі, призначеного на 23 лютого 2023 року, однак у задоволенні цього клопотання судом першої інстанції було відмовлено ухвалою від 24 січня 2023 року з тих підстав, що обставини, які сторона позивача планує обґрунтувати показаннями свідка, не мають значення для вирішення справи.

Для перевірки доводів, викладених позивачем в апеляційній скарзі, щодо факту заподіяння йому моральної шкоди, для повного і всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи та сприяючи позивачу в реалізації його процесуальних прав, апеляційним судом було задоволено заявлене позивачем клопотання та допитано ОСОБА_2 як свідка.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що з моменту накладення арешту на рахунок її чоловік ОСОБА_1 став нервовим, перебував у стані постійної тривоги, втратив сон, його постійно турбував головний біль, переніс інсульт, на даний час він має погане самопочуття як фізично, так і морально.

Також, вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції залишено поза увагою, що позивачем заявлено позов не до Держави Україна, а до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) як безпосереднього відповідача у справі про відшкодування моральної шкоди.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судового рішення, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні.

Відтак, і грошові кошти на відшкодування моральної шкоди за позовами фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження в разі доведеності і задоволення таких позовів необхідно стягувати безпосередньо з Державного бюджету України, а не з відповідного органу державної влади, діями якого заподіяну шкоду.

Згідно правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі 757/23847/21 (провадження № 61-1913св23), від 01 грудня 2021 року в справі № 757/64086/19 (провадження № 61-15816св20), від 10 листопада 2021 року в справі № 760/26905/17 (провадження № 61-7940св21), при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18).

Отже, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не визначився з належним суб`єктним складом відповідачів, що є його процесуальним обов`язком, та відмовив у позові як у недоведеному та необґрунтованому, натомість відмови у задоволенні позову як такого, що пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем в даному випадку має бути Держава Україна.

Встановивши пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд апеляційної інстанції, який позбавлений права усунути таке порушення під час апеляційного провадження, відмовляє в задоволенні позову саме із вказаних підстав, тобто не вирішуючи питання по суті спору (постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19 (провадження № 61-18406св20).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги про обізнаність органу виконавчої служби про те, що арештований рахунок є пенсійним, незняття добровільно з нього арешту в позасудовому порядку на підставі заяв ОСОБА_1 , і про доведеність вини даного відповідача в заподіянні позивачу моральної шкоди, не підтверджує і не спростовує цих доводів, оскільки такі аргументи мають оцінюватись судом при розгляді позову до належного відповідача.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову в позові, разом із тим, мотивація суду ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.