ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7089/23 Справа № 184/433/23 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Остапенко В.О., Кішкіної І.В.

сторони:

позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Бужор Аліса Юріївна на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 червня 2023, ухваленого суддею Томашем В.І. у місті Покров Дніпропетровської області, повний текст судового рішення рішення складено 01 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У березні 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н від 07.07.2009 року, відповідно до якого остання отримала кредитну картку із початковим кредитним лімітом в розмірі зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 000,00 грн.

Оскільки відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 04.01.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 63 348,47 грн. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 червня 2023 року позовні вимоги вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.07.2009 року, в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 55 коп. станом на 04.01.2023р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у виді судового збору в сумі 2118,44 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення в частині задоволених позовних вимог, ухваленого з грубим порушенням норм матеріального права, невідповідність резолютивної частині рішення мотивувальній його частині, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що з усіх трьох документів, які на думку позивача складають кредитний договір, відповідачем підписана тільки заява, яка містить згоду на кредитний ліміт у розмірі 500 грн. та не містить застереження щодо права Банку самостійно змінювати його. Вказує, що право списання коштів було передбачено з картки НОМЕР_1 , а фактично відсотки були списані самостійно Банком із картки НОМЕР_2 , яка була отримана відповідачем 05.09.2018. Зазначає, що разом з отриманням вказаної картки ніяких правил, тарифів, умов до відома споживача доведено не було. Зазначає, що строк дії умов Заяви від 07.07.2009 вийшов, оскільки в заяві прописано строк кредитування становив до 2013 року, тому умови та тарифи не були доведені до відома споживача та перевірити їх редакцію на 2009 рік не є можливим, тому в даному випадку мало місце без договірне користування грошовими коштами. Відповідач вважає, що користування коштами на картці, випущеній 05.09.2018 року відбулося на бездоговірній основі.

Представник відповідача наголошує на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що розрахунок позивача, з яких 51 820,55 грн., це нібито основний борг, а 11 527,92 грн. це відсотки, не відповідає фактичним письмовим доказам, а саме виписці по картці. Вказує, що у заперечені на позов відповідач зазначала, що останній позитивний баланс по картці мав місце 06.02.2021 і з цього часу Банк самостійно списав проценти із кредитного ліміту, таким чином збільшивши заборгованість нібито по тілу кредиту на суму 33 845,54 грн. Зазначає, що із позовних вимог по тілу кредиту 51 820,55, фактично списані позивачем відсотки складають 33 845,54 грн., а кошти безпосередньо витрачені та не повернуті ОСОБА_1 Банку складають 17 975,01 грн. (51820,55-33845,54).

Представник відповідача вважає, що, якщо керуватися мотивами суду першої інстанції, то задоволенню підлягала сума, яка була витрачена відповідачем 17 975,01 грн.

Вказує, що з урахуванням того, що мало місце бездоговірне користування коштами (у належній письмовій формі Договір між сторонами не підписано, а строк дії підписаної заяви минув у 2013 року), тому відсутній встановлений термін повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим підлягала застосуванню норма ч.2 ст.530 ЦК України.

Також представник відповідач вважає, що оскільки ОСОБА_1 не отримувала жодних вимог від Банку про повернення боргу, строк виконання обов`язку з повернення боргу не настав, тому відсутня правова підстава для судового захисту права на повернення кредитних коштів, тому позов і в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 17 975,01 грн. не підлягав задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 07.07.2009р.

Крім того, як вбачається із довідки про кредитні картки, які були видані відповідно до кредитного договору б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відповідачу на підставі кредитного договору від 07.07.2009р., було видано кредитну картку НОМЕР_3 із датою відкриття 16.07.2009р., термін дії до 07/13.

В подальшому 20.11.2012р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: НОМЕР_4 строком дії до 07/16.

В подальшому 24.06.2015р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: НОМЕР_5 строком дії до 09/18.

В подальшому 05.09.2018р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: НОМЕР_2 строком дії до 05/22.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку НОМЕР_3 відбувся 16.07.2009р., 04.08.2009р. кредитний ліміт встановлено 500,00 грн., 02.02.2010р. відбулася зміна кредитного ліміту шляхом збільшення кредитного ліміту до 4 000,00 грн.; 16.04.2010р. кредитний ліміт було збільшено до 6 000,00 грн., 27.12.2010р. кредитний ліміт збільшено до 8 000,00 грн., 09.04.2011р. кредитний ліміт збільшено до 10 000,00 грн., 03.10.2011р. кредитний ліміт зменшено до 8 000,00 грн., 02.10.2018р. кредитний ліміт збільшено до 50 000,00 грн., 05.10.2021р. відбулося зменшення кредитного ліміту до 0 грн.

Водночас, відповідач отримані суми кредитних коштів вчасно не повернула, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути у судовому порядку, а саме: заборгованості за тілом кредиту - 51 820,55 грн., заборгованість за відсотками - 11 527,92 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що кредитний ліміт за договором кредиту №б/н від 07.07.2009р., укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , складав 50 000,00 грн., задоволенню підлягають вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту в межах ліміту останнього, що становить 50 000,00 грн.

Відмовляючи уБанку в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.07.2009р. шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за порушення умов користування кредитом.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, проте з огляду на відсутність апеляційної скарги позивача, рішення суду в частині відмови у стягненні процентів не переглядається.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до положень частин 1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд встановив, що підписавши 07.07.2009р. анкету-заяву, відповідач дала свою згоду на укладення кредитного договору з умовами, визначеними у даній анкеті-заяві.

Також суд першої інстанції встановив, що, Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у користування шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, які у свою чергу отримані відповідачем та якими остання користувалася, що підтверджено зокрема випискою по картковому рахунку.

Окрім того, суд встановив, що на підставі кредитного договору від 07.07.2009р., було видано кредитну картку НОМЕР_3 із датою відкриття 16.07.2009р., термін дії до 07/13, який неодноразово було пролонговано шляхом перевипущення карток: 20.11.2012р. на картку № НОМЕР_4 строком дії до 07/16; 24.06.2015р. на картку № НОМЕР_5 строком дії до 09/18; 05.09.2018р. на картку № НОМЕР_2 строком дії до 05/22.

Доводи сторони відповідача про те, що оскільки ОСОБА_1 підписана тільки заява від 07.07.2009р, яка містить згоду на кредитний ліміт у розмірі 500 грн. та не містить застереження щодо права Банку самостійно змінювати його, що право списання коштів було передбачено з картки НОМЕР_1 (перша картка), а фактично відсотки були списані самостійно Банком із картки НОМЕР_2 , яка була отримана відповідачем 05.09.2018 (остання кредитна картка), що разом з отриманням вказаної картки ніяких правил, тарифів, умов до відома споживача доведено не було, що строк дії умов Заяви від 07.07.2009 вийшов, оскільки в заяві прописано строк кредитування становив до 2013 року, що, в даному випадку мало місце бездоговірне користування грошовими коштами, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі колегія суддів вважає необґрунтованими та їх відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права та спростовуються наданими стороною позивача доказами наявними в матеріалах справи та наведеними вище.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що відповідач користувалася кредитними грошовими коштами, зокрема, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінал самообслуговування та касах магазинів, що зокрема підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, а тому Банк у відповідності до положень ч.2 статті 530 ЦК України вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, в даному випадку суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в межах останнього ліміту, який становив 50 000 грн.

Доводи сторони відповідача про те, що задоволенню підлягала сума, яка була витрачена відповідачем 17 975,01 грн., оскільки із позовних вимог по тілу кредиту 51 820,55, фактично списані позивачем відсотки, які не обумовлені Договором складають 33 845,54 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними належним чином, оскільки як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи відповідач тривалий час користувалася кредитними коштами та в Банк за фактом неправильного нарахування відсотків не зверталася, тобто знала про розмір процентної ставки та інші умови обслуговування і повністю з ними погоджувалася, контррозрахунок заборгованості суду не надала, та розрахунок заборгованості не спростувала, про призначення та проведення судово-економічної експертиза по справі клопотання не заявляла.

Окремо слід зазначити, що у Заяві, яка особисто підписана відповідачем 07.07.2009 року зазначено зокрема тип карти, валюта - гривня, тип кредитного ліміта - фінансовий, сума кредитного ліміта - 500 грн., базова процентна ставка - 30 (тридцять) відсотків з розрахунку 360 днів у році (а.с.24 - зворот), у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільного періоду», яка 31.07.2009 також особисто підписана ОСОБА_1 також вказана базова процентна ставка, яка становить 2,5% (або 30% на рік) на місяць та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с.25), проте оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржене позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд апеляційної інстанції обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржниками вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Бужор Аліса Юріївна залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: