Справа № 149/716/23
Провадження № 22-ц/801/1501/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 рокуСправа № 149/716/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Войнаревича М. Г., у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року АТ «ОТП Банк» звернулося дог суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 жовтня 2017 року відповідач звернувся до позивача із з метою відкриття карткового рахунку для придбання товару, підписав заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що заява-анкета разом із правилами користування карткою, тарифами, графіком платежів та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг/кредитний договір.

Відповідно до умов зазначеної заяви-анкети, клієнт перед оформленням електронної платіжної картки підтвердив та погодився із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» та розміщені на офіційному сайті https//www.otpbank.com.uа.

На виконання умов вищевказаного кредитного договору та правил користування карткою, банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує та у зв`язку із порушенням умов заяви-анкети від 01 жовтня 2017 року станом 20.12.2022 має заборгованість перед АТ «ОТП Банк» у розмірі 33996,34 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 20747,01 грн; заборгованості за відсотками - 1662 грн; заборгованості за прострочене тіло кредиту 7683,86 грн; заборгованості за простроченими відсотками 3903,57 грн.

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ОТП БАНК" 22 409,01 грн заборгованості за кредитним договором № . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк», посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам матеріального права, а суд не повністю з`ясовав обставини, що мають значення для справи та не дослідив докази, наявні в матеріалах справи. Зокрема не дослідив додатки та зміст кредитного договору, а саме паспорт споживчого кредиту, а також договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих). Розрахунок заборгованості підтверджує активацію картки, отримання на картковий рахунок грошових коштів та рух кредитних коштів по ній, фіксуючи користування особою, зняття та погашення сум кредитних коштів.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Суд встановив, що 01 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» (а.с. 53) та кредитний договір № (а.с. 50), у яких підтвердив, що він попередньо ознайомився із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця анкета-заява про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк».

З підписаного паспорту споживчого кредиту (а.с. 52) вбачається, що сторони погодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача серед основних: тип кредиту: кредитна лінія; ліміт; строк кредитування 9 місяців; мета отримання коштів споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту безготівково, шляхом встановлення кредитної лінії на поточний рахунок споживача; процентна ставка складає 0,01% (річних) протягом пільгового періоду.

Згідно із розрахунком заборгованості, звіту рахунку (а.с. 11-25) та довідки про наявність заборгованості від 20.12.2022 (а.с. 26), станом на 20.12.2022 у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 33996,44 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту- 20747,01 грн.; заборгованість за відсотками - 1,662 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7683,86 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 3903,57 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заборгованості за прострочене тіло кредиту в сумі 7683,86 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3903,57 грн являється подвійним стягненням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ОТП Банк»»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону, фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази: копію заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» 01 жовтня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , яка містить його підпис; договір про споживчий кредит № від 01 жовтня 2017 року, підписаний відповідачем, що містить погодженні умови кредитування; довідку від 20 грудня 2022 року про наявність заборгованості ОСОБА_1 за договором № від 01 жовтня 2017 року по рахунку № НОМЕР_1 ; звіт-рахунок за період з 28 листопада 2017 року по 20 грудня 2022 по рахунку на ім`я ОСОБА_1 , який містить печатку банку та підпис відповідальної особи (а. с. 27-49); 4)Розрахунок заборгованості за договором № від 01 жовтня 2017 року по рахунку № НОМЕР_1 ; паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит).

Паспорт споживчого кредиту, наданий позивачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків, з огляду на таке.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв вказаний доказ до уваги.

Разом з тим, договір про споживчий кредит, що долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, містить підпис відповідача та всі істотні умови укладеного договору, що свідчить про доведеність факту ознайомлення ОСОБА_1 саме з цим договором та визначеними в ньому умовами.

Крім цього, з наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання відкрити поточний банківський (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб кредитну карту типу MasterCard Standapt, з первісним кредитним лімітом 3000 грн.

Також зі змісту договору вбачається, що у ньому сторонами визначені умови обслуговування кредитної лінії, зокрема за користування кредитом банк нараховує проценти, які становлять 40 % річних, а впродовж пільгового періоду - 0,01 % річних.

Факт підписання заяви-анкети, договору про споживчий кредит та отримання карткового рахунку відповідачем не оспорюється.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), що підтверджують рух коштів являються належними, допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Наданий позивачем звіт-рахунок відображає внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також в ньому деталізовано виникнення боргових зобов`язань станом на 20 грудня 2022 року.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наданий позивачем звіт-рахунок за період з 01.10.2017 року по 20 грудня 2022 року, який містить інформацію про рух коштів відповідача, розмір використаних кредитних коштів та розмір коштів, які були внесені в рахунок погашення заборгованості, відповідає вимогам вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

Розрахунок заборгованості, наданий АТ «ОТП Банк» узгоджується зі звітом-рахунком, а матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Перевіривши розрахунок заборгованості та оцінивши його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово збільшувався, та він неодноразово користувався кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення заборгованості і станом на 20 грудня 2022 року має заборгованість в розмірі 33996,44 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 20747,01 грн; заборгованості за відсотками 1662 грн; заборгованості за прострочене тіло кредиту - 8 363,68 грн; заборгованості за простроченими відсотками 3903,57 грн.

Висновок суду першої інстанції про те, що вимоги стягнення заборгованості за простроченим тілом кредитом та простроченими відсотками - це подвійне стягненням заборгованості є помилковим виходячи з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 червня 2022 року по справі № 3-188/2020(455/20), за конституційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України зазначив, що керуючись принципом pacta sunt servanda (договорів слід додержувати), ураховуючи приписи частини першої статті 190, абзацу другого частини першої статті 1048 Кодексу, усталену судову практику національних судів щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період, яка не зазнавала змін протягом 2011-2017 років, Конституційний Суд України дійшов висновку, що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України.

Заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками є складовою мінімального обов`язкового щомісячного платежу, які був зобов`язаний вносити відповідач за умовами договору, у зв`язку з чим заборгованість перейшла у прострочену.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині є безпідставним. Та обставина, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, останнім не спростовано та не надано суду належних та допустимих доказів, що він повністю повернув кредитні кошти банку.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами і погодивши умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, взяв на себе відповідні зобов`язання з його повернення відповідно до узгоджених умов.

Однак, ОСОБА_1 , за встановленою судом адресою не отримував судову кореспонденцію, що підтверджується довідкою поштового відділення зв`язку (а.с. 98, 99), тобто скористався процесуальними правами на власний розсуд і фактично відмовився від спростування обставин, якими обґрунтовував свої вимоги позивач.

Враховуючи, що обставинами справи встановлено, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, розглядаючи АТ «ОТП Банк» неправильно застосував норми матеріального права та внаслідок неправильно наданої оцінки наданим позивачем доказам дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині .

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат підлягає скасуванню, у ухваленням нового рішення у цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позову, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «ОТП Банк» документально підтверджені судові витрати сплачені банком при поданні позову та апеляційної скарги у розмірі 6 710 грн (2 684 грн + 4 026 грн).

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за простроченим тілом кредиту та розмірі 7683,86 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 3903,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» 6 710 грн судового збору.

В іншій частині заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: АТ «ОТП Банк» , адреса: вул. Жилянська, 43, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Т. О. Денишенко

С. К. Медвецький