"27" липня 2023 р.
Справа 642/2018/23
Провадження 2/642/570/23
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Петрової Н.М.
секретаря судового засідання Усиченко К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду в м.Харкові в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
24 квітня 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява адвоката Гупала Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №17/01/20-15 від 17.01.2020 з додатковою угодою №4 в розмірі 104 961,54, з яких: 100 415,70 грн. сума основного боргу; 37,06 грн. 3% річних; 4 508,78 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики, також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 33 276, 15 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 17 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №17/01/20-15, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 115 906 грн., що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1долар США = 24,35 грн.), встановленим на день укладення цього Договору, було еквівалентно 4760 доларів США.
Відповідно до п.1 Договору позики сторони домовилися, що Позичальник зобов?язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде дорівнювати 4760 доларам США за курсом продажу далара США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу.
Згідно п.2 Договору позики кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів відповідно графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 17.07.2020 року включно.
Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов' язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Згідно п.п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов?язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля MERCEDES-BENZ модель В 200, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 12.09.2019 ТСЦ 5641.
Пунктом 13.4. Договору позики передбачено, що у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов' язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов?язання за Договором позики.
У зв?язку з частковим повернення позики та неможливістю повернути заборгованість в повному обсяз, Договір позики неодноразово пролонговувався.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв?язку з частковим поверненням позики, неможливістю Позичальника виконати свої зобов?язання в повному обсязі у визначені Договором позики строки та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою № 4 від 18 січня 2022 року до Договору позики були внесені зміни в п. 1, 5, 6.
Згідно п. 1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п. 1 Договору позики, згідно якого у власність Позичальника було передано грошові кошти у сумі 75 146, 40 грн., що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 28,40 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 2 646 доларів США 00 центів.
Згідно п.3 додаткової угоди № 4 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані Позикодавцем Позичальнику в день підписання даної угоди.
Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди № 4, становив 17.07.2022 включно. Інші умови Договору позики залишился без змін.
Відповідач не дотрималася взятих на себе зобов?язань за Договором позики. заходів щодо повернення боргу не вжила та позику у визначені Договором позики. додатковою угодого №4 та розпискою від 18.01.2022 строки Позивачу не повернула. Таким чином, Відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на неї Договором позики зобов?язань та повернення боргу
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 26.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 34).
В судове засідання позивач ОСОБА_3 та представник за договором про надання правової допомоги адвокат Гупал Р.М. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно, належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення (а.с.40-41).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно, належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов та доказів, на підтвердження заперечень проти позову, не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило.
Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, в разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу нде з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України, щодо розгляду даної справи зі згоди представника позивача у заочному порядку.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності учасників справи.
При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, в судовому порядку встановлено, що 17 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №17/01/20-15, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 115 906 грн., що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1долар США = 24,35 грн.), встановленим на день укладення цього Договору, було еквівалентно 4 760 доларів США (а.с.15-16, 52-53).
Відповідно до п.1 Договору позики сторони домовилися, що Позичальник зобов?язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде дорівнювати 4760 доларам США за курсом продажу далара США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу.
Згідно п.2 Договору позики кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів відповідно графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 17.07.2020 року включно.
Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов' язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Згідно п.п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов?язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля MERCEDES-BENZ модель В 200, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 12.09.2019 ТСЦ 5641.
Пунктом 13.4. Договору позики передбачено, що у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов' язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов?язання за Договором позики.
У зв?язку з частковим повернення позики та неможливістю повернути заборгованість в повному обсяз, Договір позики неодноразово пролонговувався.
18.01.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до Договору позики № 17/01/20-15, відповідно до якої внесено зміни в п. 1, 5, 6 (а.с.17, 54).
Так, згідно п. 1 даної додаткової угоди у власність Позичальника передано грошові кошти у сумі 75 146, 40 грн., що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 28,40 грн.) на день укладення додаткової угоди еквівалентно 2 646 доларів США.
Згідно п.3 додаткової угоди № 4 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані Позикодавцем Позичальнику в день підписання даної угоди.
Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди № 4, становив 17.07.2022 включно. Інші умови Договору позики залишился без змін.
Суду надано оригінал розписки від 18.01.2022 (а.с.18, 55).
Відповідач ОСОБА_2 не дотрималася взятих на себе зобов`язань за Договором позики, заходів щодо повернення боргу не вжила та позику у визначені Договором позики, додатковою угодою № 4 та розпискою від 18.01.2022 строки позивачу ОСОБА_1 не повернула.
Таким чином, ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання покладених на неї Договором позики зобов`язань та повернення боргу.
Інфляційні збитки за період з 18.02.2022 по 23.02.2022 складають 0 грн.
Сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період складає 37,06 грн. (сума заборгованості 75 146,20 грн., відсоткова ставка 3%, кількість днів -6 за період з 18.02.2022 по 23.02.2022). Формула розрахунку: Відсотки = Сума боргу *Процентна ставка *100% / 365 днів *Кількість днів. Таким чином 37,06 грн. = 75 146,20 грн.*3*100%/365*6
Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 4 508 грн.
Розрахунок неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання за формулою: Пеня = Сума боргу *Ставка пені (%) / 100% / 365 днів *кількість днів. Вказаний відсоток: 1% на день.
Відповідно до Додаткової угоди № 4 та розписки від 18.01.2022, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення платежу за цим договором.
Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» курс гривні до долара США станом на 21.04.2023 (дата подачі позову) становить 37,95 грн. (а.с.19).
Сума основного боргу, станом на дату часткового погашення заборгованості, становила 100 415,70 (2646 доларів США*37,95 грн).
Отже, сума заборгованості за Договором позики станом на 10.01.2022, яка підлягає поверненню ОСОБА_2 , складає 104 961,54 грн (100 415,70 грн+37.06 грн.+4508,78 грн.).
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Слід зазначити, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином.
Принцип належного виконання полягає у тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
За змістом положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором позики, ОСОБА_4 порушує взяті на себе зобов`язання за цим договором.
Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором позики у добровільному порядку.
Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписці, підписано власноручно відповідачем, факт неповернення цих коштів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики № 17/01/20-15 від 17.01.2020 та додаткової угоди № 4 від 18.01.2022 у сумі 104 961,54 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 33 276,15 грн., суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Зазначена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Згідно ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представником позивача адвокатом Гупал Р.М. на підтвердження витрат на правову допомогу суду надано Договір про надання правової допомоги від 12.09.2022, додаток до договору про надання правової допомоги від 20.04.2023 про вартість наданих послуг, ордер на право представництва інтересів Позивача та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатскою діяльністю, попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу, рахунок-фактуруу від 21.04.2023 та акт наданих послуг суду, але не надано жодних документів на підтвердження витрат на правничу допомогу: ані документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, меморіальний ордер про сплату банком витрат на правову допомогу) тощо, ані розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з підготовкою та розглядом вищевказаної цивільної справи.
Звернення до суду адвоката, при реалізації права на справедливий суд, передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи надавати правничу допомогу. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд.
Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного встановлено, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи складність справи та виконані роботи (рішення ухвалено в заочному порядку, без участі представника позивача), принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку що стягненню підлягають документально підтверджені та обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу, а тому в цій частині частково задовольняє позовні вимоги в розмірі 10 000 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При пред`явленні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.12).
Так як позовні вимоги задоволені частково, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,2 %), а саме: 893,24 грн.
Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,141,264,265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договром позики № 17/01/20-15 від 17.01.2020 з Додатковою угодою № 4 від 18.01.2022 в розмірі 104 961,54 грн (сто чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одну грн. 54 коп.), з яких: 100 415,70 грн. сума основного боргу; 37,06 грн. 3% річних; 4 508,78 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 893,24 (вісімсот дев`яносто три грн. 24 коп.) грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспррт МН № 544615, РНОКПП НОМЕР_4 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Представник позивача адвокат Гупал Роман Миколайович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000184 від 09.11.2018, адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішенняскладено 31.07.2023
Суддя Наталя Петрова