ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6922/23 Справа № 175/3762/22 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) про стягнення моральної та матеріальної шкоди з органу державної влади, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) про стягнення моральної та матеріальної шкоди з органу державної влади, який згодом уточнив, мотивуючи свої вимоги наступним. В Слобожанському відділі державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення судових витрат у сумі 454.00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28.07.2021 року за його заявою було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66301423 старшим державним виконавцем Сищик О.О. Позивач зазначив, що 05.10.2021року надіслав реквізити боржнику ОСОБА_2 , дану заяву було надіслано на офіційну електронну адресу Слобожанського ВДВС та було отримано відповідною особою. Зазначає, що 19.11.2021 року старшим державним виконавцем Слобожанського ВДВС Сищик О.О. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, однак коштів йому перераховано не було. 22.11.2021 року він звернувся до старшого державного виконавця Слобожанського ВДВС Сищик О.О. з заявою про надсилання стягнутих коштів поштовим переказом, яку він надіслав на офіційну електронну адресу Слобожанського ВДВС. Позивач вказує, що жодної відповіді та кошти, після закриття виконавчого провадження він не отримував. 10.02.2022 року він звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України (.Київ), на що отримав формальні відписки. Зазачає, що 15.11.2022 року він повторно звернувся з заявою про надсилання стягнутих коштів поштовим переказом, проте кошти не отримав. В зв?язку з чим, просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі загальної суми шкоди - 454.00 грн., сума інфляційних втрат -141,74 грн, сума трьох процентів річних від простроченої суми-19.29 грн. та моральну шкоду у розмірі 321204,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) про стягнення моральної та матеріальної шкоди з органу державної влади, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок Держави.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково, та ухвалити нове рішення в частині, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 141,74 грн. інфляційних втрат, 19,29 грн. 3% річних. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 304 470 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Також, не погодившись з рішенням суду, Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при вирішенні питання, щодо перерахувания грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_1 , Слобожанським відділом ДВС у Дніпровському райони Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено все необхідне для отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 454,00 грн., а саме отримано від Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» оновленні реквізити для перерахування коштів та згідно листа укрпошти, який надійшов на електронну пошту відділу було направлено грошові кошти згідно роз?яснення Дніпропетровської дирекці АТ «Укрпошта». Зокрема, відповідач зазначає, що факт заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди з боку відділу державної виконавчої служби не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

До Дніпровського апеляційного суду від Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року скасувати та відмовити у задоволені позову..

Також, до Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.07.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66301423 старшим державним виконавцем Сищик О.О. про стягнення суми судових витрат врозмірі 454 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с.4).

05.10.2021року позивачем надіслано реквізити боржника ОСОБА_2 на офіційну електронну адресу Слобожанського ВДВС, які було отримано відповідною особою (а.с. 5).

19.11.2021 року старшим державним виконавцем Слобожанського ВДВС Сищик О.О. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.6).

22.11.2021року позивач звернувся до старшого державного виконавця Слобожанського ВДВС Сищик О.О. з заявою про надсилання стягнутих коштів поштовим переказом, яку він надіслав на офіційну електронну адресу Слобожанського ВДВС (а.с.7).

10.02.2022 року позивач звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України (Київ) через неотримання коштів, на що отримав відповідь (а.с.10-11).

15.11.2022 року він повторно звернувся з заявою про надсилання стягнутих коштів поштовим переказом, оскільки кошти не отримав (а.с.2).

Державним виконавцем надані копії вимог до позивача від 19.11.2021, 01.01.2022, 17.06.2022 про надання реквізитів для здійснення перерахування горшових коштів (а.с.31-32,35-36, 41-42), вимог до Дніпропетровського відділеня АТ «Укрпошта» від 06.12.2021, 26.05.2022, 17.04.2022 (а.с.33-34, 39-40, 43-44), головний поштамп від 03.02.2022 (а.с.37-38) та інші (а.с.45-52). Але доказів про направлення та отримання вимог стороною відповідача суду не надано.

Також надано листи адресовані позивачу з боку відповідача від 25.11.2022 та 06.12.2021 (а.с.53-57) про необхідність повідомлення банківського рахунку. Державним виконавцем також надано копію платіжного доручення від 22.11.2022 про перерахунок 454 грн. (а.с.58) та копію квитанції від 12.05.2023 про перерахунок позивачу зазначену суму. Тоді як позивачем надано копію відповіді Укрпошти від 04.01.2023 про те, що в період з 04.07.2022 по 04.01.2023 на його ім`я від Слобожанського ВДВС інформація по переказам відсутня (а.с.82), через що він звернувся до відділення Укрпошти повторно 15.05.05.2023.

Позицію щодо отримання коштів за виконавчим листом саме через поштовий переказ, позивач пояснює тим, що це передбачено Законом «Про виконавче провадження» та державним виконавцем в інших виконавчих провадженнях на його банківські рахунки було накладено арешт, що державним виконавцем не оспорювалось.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено обсяг заподіяних йому моральних страждань, що знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням відповідачем моральної шкоди; суд вважає, що достатньою компенсацією моральної шкоди буде розмір в 20000,00 гривень, що буде співмірним та не призведе до неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача, як державного органу судової влади.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до норм ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, матеріальна шкода відшкодовується незалежно від вини органів влади. Моральна ж шкода відшкодовується, навпаки, за наявності вини органу влади, окрім деяких виключень (якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, інших випадках, встановлених законом).

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди, про що зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) вказано, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказано, що збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження незаконності рішень, дій чи бездіяльністі Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №66301423. не заявлялись такі вимоги і в суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції, що саме ця бездіяльність відповідача призвела до порушення законних прав та інтересів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи при вирішенні питання, щодо перерахування грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_1 , Слобожанським відділом ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено все необхідне для отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 454,00 грн., а саме отримано від Дніпропетровської дирекції АТ « Укрпошта» оновленні реквізити для перерахування коштів та згідно листа Укрпошти, який надійшов на електронну пошту відділу було направлено грошові кошти згідно роз?яснення Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта».

Відповідно до ст. 18, 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у права та обов?язки державного виконавця не входить відслідковування отримання, коштів стягувачем за виконавчим проваджения.

Враховуючи відсутність доказів, щодо незаконості дії відділу державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій по ВП№66301423, які призвели до моральних страждань та психологічних переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди з боку відділу державної виконавчої служби не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження не виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з недотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги відповідача Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

З вищевказаних підстав апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) про стягнення моральної та матеріальної шкоди з органу державної влади - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий:

Судді: