ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7198/23 Справа № 211/6292/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/6292/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Ткаченко С.В., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства « Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів.

В обгрнтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 19.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М., позивач набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За даною адресою АТ «Криворізька теплоцентраль» присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 для оплати послуг теплопостачання, який оформлений на попереднього власника ОСОБА_2 ..

28.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Криворізька теплоцентраль» з заявою про виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованості попередніх власників у розмірі 11844,91 грн., за період до 19.08.2018 року.

На вказане звернення позивач отримав відповідь, де його було повідомлено, про неможливість відкриття нового особового рахунку на квартиру, оскільки особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, та зміна власника не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово - комунальні послуги.

Договір дарування не містить застережень про переведення боргу попереднього власника та він не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього власника вказаної квартири, а тому на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості у розмірі 11844,91 грн., нарахованої до 19.09.2018 року.

Просив суд, зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників квартири у розмірі 11844,91 грн. за період до 19 вересня 2018 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу.

Договір дарування квартири АДРЕСА_2 не містить застережень щодо переведення боргу попереднього власника на нового власника та його згоди на прийняття даної заборгованості.

Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність вини позивача, щодо наявності заборгованості за комунальні послуги та наявність можливості звернення відповідача з позовом до колишнього власника про погашення даної заборгованості.

В описовій частині рішення суду відсутні узагальнені доводи та заперечення відповідача, в мотивувальній частині рішення суду відсутні мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу відповідача.

В порушення вимог ч.5 ст. 272 ЦПК України позивачу не було направлено копію рішення за результатами розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль» зазначає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до інформації з паспорта ОСОБА_1 місце проживання останнього зареєстроване за даною адресою з 24.03.2015 року. Тобто, позивач до моменту набуття права власності на дану квартиру був зареєстрований та користувався послугами наданими АТ «Криворізька теплоцентраль». Наявність заборгованості по особовому рахунку , не тягне для позивача негативних наслідків, право обліку заборгованості за надання послуг з теплопостачання належить до АТ «Криворізька теплоцентраль».

Вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права та виніс по суті спору справедливе та законне рішення, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування від 19 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1253, ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність як дарунок квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації служби Нова-Ком про суми нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста, за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість за послуги АТ «Криворізькака теплоцентраль» в розмірі 11844 грн. 91 коп., яка сформувалась до набуття позивачем вказаної квартири.

Згідно відповіді АТ «Криворізька теплоцентраль» №5620/31 від 10.08.2021 року на звернення позивача ОСОБА_1 з питання виключення заборгованості за послугу з централізованого опалення по особовому рахунку за адресою : АДРЕСА_1 зазначено, що особовий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і виключення з цього господарського документу будь-яких сум є правом підприємства, але не яким чином не обов`язком. Зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно норм діючого законодавства України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки на даний час його права, як користувача послугами АТ "Криворізька теплоцентраль ", відповідачем не порушуються, в даній справі відповідач не вимагає від позивача, як нового власника, провести сплату заборгованості за попереднього власника.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно п.1 ч.1 і ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.525 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно 5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Згідно ч.3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24.03.2015, тобто, позивач є особою, яка фактично користувалась послугами наданими АТ «Криворізька теплоцентраль» нарівні з попереднім власником, до моменту набуття права власності на квартиру, на якого покладено солідарний обов`язок щодо сплати поточних платежів та повернення боргу нарівні з власником квартири.

Таким чином, зобов`язання з оплати комунальних послуг виникли у позивача з часу реєстрації його у спірній квартирі, та до придбання у власність вказаної квартири.

Верховний Суд України у Постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну обов`язкову для всіх судів України правову позицію: «Суд повинен установити: у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується».

Виключити суму заборгованості попереднього власника за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території без зазначення конкретних порушень при нарахуванні заборгованості та надання доказів на її спростування не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті послуги не встановлює для позивача будь яких обов`язків.

Отже, сам факт рахування за певною квартирою суми боргу не свідчить про порушення прав, у даному випадку, позивача.

Звертаючись до суду позовом позивач ОСОБА_1 зазначав, що наявність заборгованості колишніх власників квартири на особовому рахунку порушує його права і інтереси, але позивачем не доведено, що на час розгляду справи в суді відповідачем порушуються його права як споживача комунальних послуг та власника квартири. Вимога відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» про погашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендацій сплатити нараховані суми, та є лише різновидом претензії.

Питання про обґрунтованість нарахованої суми оплати за надані послуги встановлюється при вирішенні іншого спору, де б вирішувалось питання про стягнення суми боргу, або правомірності дій відповідачів про припинення надання комунальних послуг, при вирішенні якого суд зобов`язаний буде дати оцінку вказаним фактам. Проте, таких позовних вимог, ніхто зі сторін не заявляв. Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розумніють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 цього Кодексу.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються її права, як споживача комунальних послуг та власника квартири.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: