Справа № 544/289/23
пров. № 2/544/133/2023
Номер рядка звіту 62
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 серпня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Грицай І.І., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (діють на підставі довіреностей),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 м. Пирятин, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справа дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення,

у с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні житлом. Позов обґрунтовано тим, що 13.06.2009 між нею та відповідачем ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно договору міни квартир від 09.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 . У вказаній квартирі зареєстровані позивач, ОСОБА_7 та їхні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Після народження доньки стосунки з відповідачем почали погіршуватися, оскільки останній став постійно ображати, бити, чинити насилля в сім`ї. У грудні 2018 року після чергової сварки, позивач пішла від чоловіка та звернулася до правоохоронних органів, проте вибачила відповідача та забрала заяву з поліції. У березні 2019 року після чергової сварки ОСОБА_1 пішла від відповідача та подала до суду позовну заяву по розірвання шлюбу. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12.09.2019 у справі №554/870/19 їхній шлюб було розірвано. Позивач до березня 2019 року включно проживала у квартирі за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2 . Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.04.2020 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Даним рішенням також було встановлено, що ОСОБА_1 залишила своє зареєстроване місце проживання після того, як чоловік заподіяв їй тілесні ушкодження, внаслідок чого було зареєстровано кримінальне провадження. Позивач неодноразово скаржилася до поліції з тих підстав, що ОСОБА_7 не пускає її у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , щоб поспілкуватися з дітьми, коли вони знаходяться у батька. В березні 2019 року, відповідач забрав у позивача ключі від квартири, не допускає її до житла та чинить усілякі перешкоди у користуванні квартирою. Виїжджаючи закордон у 2021 році ОСОБА_7 залишив ключі від квартири своїй матері ОСОБА_8 , яка постійно наглядає за квартирою за адресою: АДРЕСА_2 на час відсутності сина. Вона також не надає позивачу ключі від житла, чинить їй та дітям перешкоди у користуванні квартирою, погрожує, зазначаючи про те, що як тільки вона потрапить до квартири, ОСОБА_2 звернеться до правоохоронних органів із заявою про те, що, начебто, вона вкрала із вказаної квартири її гроші чи речі, постійно провокує сварки та скандали. У даній квартирі залишилися речі та речі позивача та дітей одяг, посуд, майно, яке набуте ними з ОСОБА_7 за час спільного життя, іншого житла ні вона, ні їхні діти не мають. Вони набули права користування житловим приміщенням, а отже, враховуючи те, що дана квартира є постійним місцем їхнього проживання, порушені права підлягають судовому захисту. У зв`язку з вищевикладеним просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення її ОСОБА_1 , та дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , надати ключі від вхідних дверей цієї квартири.

28 лютого 2023 рокі від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому остання зазначила, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.03.1952 року кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_7 на підставі договору міни від 09 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. (реєстр.№1), шляхом обміну належних йому на праві особистої приватної власності квартир (п.3.7 Договору) на зазначену квартиру. З огляду на вищевикладене ОСОБА_7 є одноособовим власником в цілому квартири АДРЕСА_1 , який перебуває за межами України. Факт його перебування за межами України підтверджується позивачем та у зв`язку з цим не підлягає доказуванню. У жодний спосіб ОСОБА_2 не уповноважена власником на розпорядження вказаною квартирою, тому вважаю, що позовні вимоги відносно неї є неспроможними. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей задоволено повністю. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 .У відповідно до ч. І ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 мала б протягом тридцяти календарних днів з часу набрання рішенням законної сили зареєструвати своє та дітей місце проживання за місцем фактичного проживання, визначеного судовим рішенням, проте цих дій не вчинила. За таких обставин реєстрація місця проживання позивача за адресою АДРЕСА_2 не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. В обгрунтування доводів свого позову позивач зазначає, що у квартирі АДРЕСА_1 знаходяться її речі та речі дітей одяг посуд, майно. Проте викладені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки не відповідають дійсності. Натомість позивач самостійно забрала речі, які були придбані разом з ОСОБА_7 та частину його особистих речей, у зв`язку з чим не зверталася у встановлений законом порядку та строк до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя або з позовом про витребування особистого майна з володіння ОСОБА_7 . Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). В описовій частині позову позивач стверджує, що проживала у квартирі АДРЕСА_1 до березня 2019 року. Вказана обставина також встановлена судом і при ухваленні рішення у справі № 544/183/20. З огляду на вищевикладене строк подачі даного позову сплив 31 березня 2022 року. На підставі викладеного просить при ухваленні рішення у даній справі застосувати загальну позовну давність. У задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю та у зв`язку зі спливом позовної давності.

У судовому засіданні позивач вимоги викладені у позові підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Додатково вказала, що вона звернулася до суду щоб вирішити питання стосовно її та неповнолітніх дітей проживання за місцем їх реєстрації. Чоловік неодноразово виганяв її з дітьми з дому, до проживання у квартирі не допускає. Їхня сім`я була на обліку як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. Після того, як чоловік поїхав на заробітки за кодон позивач намагалася вселитися у кватиру у якій вона з дітьми була зареєстрована, але їй чинила перешкоди колишня секруха ОСОБА_2 . Стосовно подання до суду заяви про вселення у квартиру, вона неодноразово зверталася за юридичною допомогою до адвокатів, а потім почалася війна і подача заяви відтермінувалася. Стосовно поданого ОСОБА_2 відзику зазначила, що в останньому ОСОБА_9 вказує на пропущення нею строків звернення до суду з позовом, проте рахує що спір є тривалим і строк не пропущено. У провадженні суду перебувало дві справи, одна щодо вирішення питання стосовно визначення місця проживання дітей, оскільки колишній чоловік навіть не дозволяв їй розмовляти з сином протягом півроку. Донька проживала з нею. На той час з діьми працював психолог. Рішенням суду було визначено, що діти будуть проживати з матір`ю. Оскільки у позивача власного житла немає, то вона разом з дітьми пішла проживати до своєї матері. Позивач вважає, що саме з того часу коли почали порушувати її права потрібно рахувати строк. Позивач вказала, що вона хоче вселитися з дітьми і проживати у кватирі, але не заперечує що її власником одноособово є відповідач у справі. На час розірвання шлюбу з чоловіком у 2019 році позивач у даній кватирі не проживала. ОСОБА_10 залишила після того, як чоловік побив її, тоді було відкрито кримінальне провадження. З 2018 року вона у квартирі не проживала, але потім вибачила чоловіка, кримінальне провадження було закрито, вони стали проживати знову разом і проживали до березня 2019 року включно. Підставою розірвання шлюбу стало те, що чоловік вкотре її побив і вигнав з дому. Не дозволяв проживати у квартирі та спілкуватися із старшим сином, якому на той час було 9 років, тому вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. Донька проживала з позивачем у її матері. У відповідача до неї було погане відношення, він чинив насильницькі дії відносно неї і позивач не хотіла щоб це бачили діти. Позивач близько 200 разів, є зареєстровані заяви, зверталася до поліції з приводу насилля у сім`ї. Також зверталася стосовно ОСОБА_11 , що вона не впускає її у квартиру. З 2022 року позивач мала намір проживати з дітьми у квартирі за місцем реєстрації. Коли чоловік виїхав за кордон, вона телефонувала свекрусі і на мирній основі хотіла вирішити конфлікт, коли їй було відмовлено, вона вирішила звернутися у суд. До літа 2021 року чоловік їздив за кордон на 3 місяці, потім повертався. ОСОБА_1 хотіла заселитися, але ОСОБА_2 сказала, що не має ключів від картири і колишній чоловік був проти цього, ключів від квартири у неї не було. З чоловіком стосовно цього питання не розмовляла, бо усі їхні розмови, це нецензурна лайка з його сторони. Навіть коли ОСОБА_1 забирала свої речі, її у квартиру не пустили, речі видали видавцем, а томім іще звинуватили, що вона украла телефон і планшет. На даний час позивач не має змоги проживати за місцем свого теперішнього проживання, оскільки там невідповідні умови проживання. Діти спілкуються з батьком і з бабою ОСОБА_2 по телефону майже щодня, вона їм цьому не перешкоджає. ОСОБА_7 надає матеріальну допомогу на утримання дітей, передавав 2 посилки та сплачує аліменти. Позивач вказала, що були неодноразові звернення її сестри до поліції та до головного спеціаліста з питань захисту дітей щодо насилля у сім`ї. Зверталася її сестра, тому, що вона на той час фізично та морально не була готова це робити. Від позивача було 10 звернень до поліції про усунення перешкод у користуванні житлом. Щодо обміну квартир з чотирьох кімнатної на одно кімнатну вона погоджувалася, навіть пропонувала щоб купили дітям однокімнатну квартиру без ремонту. Щодо міни кватири, то до неї приїжджали люди, повідомили, що колишня свекруха хоче обмінти квартиру, але так як там були зареєстровані неповнолітні діти, вони від обміну відмовилися.

Доводи інших учасників справи.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомленаий належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на вебсайті Судової влади України.

Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки центру наданя адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської Полтавської області № П 4041 від 09.02.2023 ОСОБА_7 зареєстрованаий за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час, як було повідомлено позивачем та відповідачем знаходиться на роботі у Польщі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві. Додатково вказала, що коли відповідач одружилася з її сином, вона їм допомагала, і дітей доглядала, і їсти варила, і прибирала. Посваряться ОСОБА_12 ішла до неї, куми їй говорили, що чого вона іде до тебе, у не ї ж є рідна мати. Син побив невістку у грудні 2018 року, через те, що побачив у її телефоні листування, він і матері показував. Це було один раз. Якби її син бив невістку постійно, то вона б не жила з ним і року. Вона завжди захищала невістку. Коли ОСОБА_12 пішла від чоловіка, ОСОБА_13 , онук, сказав, що нікуди не піде, онуку ОСОБА_14 віддали. Щодо перешкоди ОСОБА_12 спілкування з дітьми пояснила, що вона теж мати і телефонувала їй, щоб ОСОБА_12 прийшла, коли вони були на дитячому майданчику. Щодо вселення ОСОБА_1 у квартиру пояснила, що вона проти цього, оскільки її син розлучений з позивачкою 5 років, вона їй ніхто, чому вона повинна пускати у квартиру, тим паче що відповідач ОСОБА_15 заперечує. Дану чотирьох кімнатну квартиру ОСОБА_2 придбала для своєї доньки, а сину купували однокімнатну, де він і жив із сім`єю, але їм у ній було тісно і ОСОБА_9 умовила доньку помінятися кватирами з сином, а зараз, у зв`язку з війною донька з дитиною приїхала проживати у м. Пирятин, і їй теж тісно у однокімнатній квартирі, вона хоче повернути її назад. У 2021 році син приїздив із за кордону щоб обмінти кватири, відповідач знайшла людей, які були згодні обмінти двох кімнатну квартиру на чотирьохкімнатну з доплатою, тоді б онукам залишилась двокімнатна квартира, сину їхня трьокімнатна, а донці за доплату теж би придбали якесь житло, але ОСОБА_12 на це не погодилась. До суду з позовом про втрату позивачем права користування житлом ОСОБА_7 більше не звертався, бо поїхав за кордон. Колишню невістку у квартиру не впускає, бо вона не є власником та користувачем останньої, а лише доглядає за нею, якби це стосувалось тільки дітей, то нехай би проживали, але вони неповнолітні і самостійно цього зробити не можуть, а ОСОБА_12 її сину ніхто, а тим паче їй. Все, що знаходиться у квартирі, меблі, посуд були придбані за кошти ОСОБА_11 . ОСОБА_12 все, що хотіла забрати, уже забрала. Наміру пускати позивача у квартиру вона не має. Вона пропонувала ОСОБА_12 у рахунок аліментів, однокімнатну квартиру, щоб обміняти назад, але остання їй сказала, що їй потрібні і квартира і аліменти. У однокімнатній квартирі, де зараз проживає донька відповідача ОСОБА_2 зроблений хороший ремонт, її можна було б обмінти на двокімнатну. Проте домовленості немає, і позивач хоче щоб її вселили у чотирьохкімнатну. Відповідач не заперечує чотирьохкімнатну квартиру обміняти назад на однокімнатну і відати її дітям у рахунок аліментів. Питання щодо вселення вона не вирішує, оскільки не є власником. Власник її син ОСОБА_7 який попросив подоглядати за квартирою. Сьогдні вона доглядає, завтра хтось інший.

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Виконавчого комітету Пирятинської міської ради у судовому засіданні висловила свою позицію щодо позовних вимог, про те, що сім`я ОСОБА_1 у службі на обліку не перебувала. Складні життєві обставини були, ОСОБА_16 зверталася з питанням, що колишній чоловік не давав їй бачитися з дітьми. Діти йшли до нього на вихідні і він вчасно не повертав їх додому до ОСОБА_17 , тому у 2020 році постало питання про визначення місця проживання дітей. Служба брала участь у розгляді даної справи, рішенням суду місцем проживання дітей було визначено разом з матір`ю. У березні 2023 року службою обстежувалися умови проживання дітей за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання сім`ї задовільні. Щодо суті позову, то службою викликалися і позивач і відповідач, обговорювалися усі можливі варіанти вирішення спору, але не досягли ніякого спільного рішення. Зазначила, що якщо ОСОБА_16 хоче забезпечити своїх дітей житлом то варіанти були, але сторони згоди не дійшли. Служба наголошувала позивачу, що мати право власності краще, а ні ж право користування. При вирішенні спору представник покладається на розсуд суду.

Рух справи у суді.

09.02.2023 до суду надійшов позов ОСОБА_1

13.02.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 22).

28.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 .

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 13 червня 2009 року уклали шлюб.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мають на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9).

Сумейне життя у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не склалося, через постійні сварки та непорозуміння. Так у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Пирятинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з питань захисту прав своїх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , оскільки відповідач ОСОБА_7 вчиняв фізичне насилля щодо неї і вона була вимушена залишити місце проживання. Діти залишилися проживати з батьком, він не давав змоги позивачу, як матері, спілкуватися з ними. Служба прийшла до висновку, що ситуація у сім`ї є критичною для психологічного стану дітей та повинна бути вирішена в найближчий термін, про що свідчить повідомлення від 27.08.2019 вих. № 18-10/258 (а.с. 64).

Свідком домашнього насилля по відношенню до ОСОБА_1 стала її сестра ОСОБА_18 , яка також писала заяви до поліції з цього приводу (а.с. 65).

В результаті 12 вересня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить копія рішення (а.с. 10-11).

02.04.2020 року рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 у березні 2019 року ще проживала у спірній квартирі, а позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом у лютому 2020 року, тобто ще до спливу строку, визначеному Законом. Наведене свідчить про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом передчасно (а.с. 12-13).

У період часу з 2020 по теперішній час ОСОБА_7 повторно до ОСОБА_1 з питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до суду не звертався.

10.06.2020 року рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Пирятинський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Служба у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей задоволено повністю. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 34-37).

Відповідно до довідки виданої ЦНАП виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 09.02.2023 № П 4041 за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 14).

Відповідно до копії договору міни квартири від 09.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15), що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77845222 від 09.01.2017 (а.с. 15-16).

Позивач ОСОБА_1 у період часу з травня 2020 року по кінець 2022 року неодноразово зверталася до ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області за фактом не допуску її до житла за адресою: АДРЕСА_2 . 12.02.2021 та 02.02.2022 їй було напрвлено відповіді у яких зазначалося, що провести обґрунтовану перевірку не представилось можливим, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебуває на роботі за кодоном, доручення представляти його інтереси нікому не надавав. У разі порушення її прав рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Анатолічну заяву 02.02.2023 було зареєстровано ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (а.с. 17-20, 77-89).

Актом обстеження умов проживання по АДРЕСА_3 (фактичне місце проживання позивача з дітьми) від 01.03.2023 встановлено, що для виховання та розвитку дітей створені умови на задовільному рівні. Діти мають окремі спальні місця, місце для навчання, забезпеченні сезонним одягом та іншими речами побуту (а.с. 91).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок у якому проживає позивач ОСОБА_1 з дітьми на праві власності у різних частках належить матері ОСОБА_19 та сестрі ОСОБА_18 (а.с. 95).

Як було встановлено у судовому засіданні з пояснень як позивача ОСОБА_1 так і представника третьої особи, житло, у якому на даний час проживає позивач з дітьми не забезпечить належні умови виховання дітей, оскільки в ньому фактично проживають ще бабуся та хворий прадідусь (всього п`ятеро).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Якщо квартира придбана чоловіком (дружиною) до реєстрації шлюбу, дружина (чоловік) і дитина не матимуть права власності на неї. Разом із тим вони матимуть право користування квартирою, тобто право проживати у квартирі. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого примі щення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право володіти та розпоряджатися помешканням залишається у чоловіка (дружини) як власника. Однак розпоряджатися житлом вони можуть, не порушуючи права іншого з подружжя і дитини на проживання.

Якщо квартира, в якій проживає сім`я, була придбана одним із подружжя до моменту реєстрації шлюбу, то після припинення шлюбу один із подружжя має право вимагати виселення іншого з подружжя, незважаючи на те, що той разом із неповнолітньою дитиною проживають і зареєстровані у квартирі.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_7 скористався правом та подав у суд позов до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Проте, у задовленні позову судом відмовлено з підстав передчасного заявлення останнього. Після чого відповідач так і не звертався з даного питання в суд, оскільки поїхав працювати до Польщі.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не втратила право проживання разом із дітьми у квартирі АДРЕСА_1 .

У період часу з квітня 2019 року по час від`їзду відповідачем ОСОБА_7 закордон позивач не мала змоги вселитися у квариру, оскільки їй чинилися бувшим чоловіком перешкоди застосовувалася фізична сила та здійснювалося психологічне маніпулювання свідомістю дітей, про що свідчать письмові докази додані до позову.

Навіть після від`їзду відповідач надавав вказівки своїй матері, яка доглядала за кватрирою, не впускати до квартири та не давати ключі, що підтверджується письмовою інформацією наданою поліцією по заявах позивача ОСОБА_1 у період часу з 2021 року по теперішній час (а.с. 77-89).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що спір є триваючим і строки звернення до суду, передбачені нормами ЦПК позивачем ОСОБА_1 не пропущено.

Суд рахує, що вимога позивача ОСОБА_1 щодо надання ключів від вхідних дверей квартири заявлена передчасно, оскільки вказана вимога суперечить приписам ст. ст. 2,4 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК України встановлено, що сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідно до норм ст. 50 ЦПК України Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до наданої копії Договору міни квартир серія НВІ № 590099 від 09.01.2017 року ОСОБА_7 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Частина 7 ст. 319 ЦК України говоре про те, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником вказаного майна і їй жодним чином не передано право користування чи розпорядження цим майном, оскільки доказів такого сторонами не надано. Тому суд рахує, що ОСОБА_2 не може бути належним відповідачем у спорі. У даному спорі належним відповідачем є ОСОБА_7 власник майна.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 порушила її інтереси, шляхом ненадання ключів від квартири для вселення, у зв`язку з чим і залучила її в якості відповідача. Відповідача ОСОБА_2 притягнуто до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до неї.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відсутність за місцем проживання відповідача ОСОБА_7 не свідчить про неможливість виконання рішення суду.

У разі невиконання боржником рішення суду про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Відповідно до статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", перевіряє виконання боржником рішення суду про вселення стягувача.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 не ставила вимогу перед судом про стягнення з відповідача понесені нею судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 80-81, 128, 141, 259, 263-4, 268 ЦПК України, ст. 9 ЖК УРСР, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справа дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні вказаним житлом.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справа дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення, в частині вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10.08.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешканка АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заеєстрована та мешканка АДРЕСА_4 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 25.03.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, юридична адреса: вул. Соборна, 42, м. Пирятин, Лубенського району, Полтавської області, .

Суддя Ю.О. Ощинська