Справа № 199/806/23
(2/199/1070/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Монатка Д.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про відшкодування майнової шкоди в розмірі 100 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 17.06.2021 р. належну позивачу земельну ділянку та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 було пошкоджено внаслідок бездіяльності відповідача, який допустив розлив палива з автомобіля «DAF Bova» р/н НОМЕР_1 . Паливом було пошкоджено земельну ділянку та врожай, який на ній вирощувався. Розмір шкоди складає 360668,00 грн., що підтверджується розрахунком Державної екологічної інспекції, були відорані проби землі за адресою позивача та встановлено порушення ст.ст. 35, 45 Закону України «Про охорону земель», ст.ст. 91, 167 ЗК України.

Позивач визначив розмір майнової шкоди в розмірі 100 000,00 грн., тобто у меншому розмірі, ніж визначений розрахунком Державної екологічної інспекції.

Позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд врахувати, що описані у позові події мали місце 17.06.2021 р., про цей факт існує багато відео та фото контенту в ЗМІ, все це перебуває у вільному доступі. Пошкодження паливного шлангу на автомобілі відповідача, що мало наслідком витік паливомастильних матеріалів з автобусу за адресою АДРЕСА_1 , сталося внаслідок попадання під кузов автомобіля твердого предмета внаслідок зливи, що є стихійним лихом, тобто форс мажором, за яке відповідач, як водій автобусу, не несе відповідальності. До зливи автобус був в повній справності, до адміністративної відповідальності за даним випадком відповідач не був притягнутий до відповідальності. Факт відсутності адміністративної преюдиції , на переконання відповідача, виключає можливість заявлення до нього претензій щодо відшкодування шкоди в цивільному порядку.

В окремо наданій суду заяві відповідач просив суд визнати наданий позивачем доказ - розрахунок розмірі відшкодування шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства в результаті забруднення земельної ділянки кадастровий номер :01:078:0028) за адресою АДРЕСА_1 від липня 2022 року без дати недопустимим доказом з відповідними процесуальними насідками, оскільки факт забруднення земельної ділянки не підтверджений жодним процесуальним документом, наведеним в Методиці, та розмір шкоди обчислений більше, ніж через рік, тобто з пропуском шестимісячного терміну, зазначеного у Методиці визначення розмірі шкоди, встановленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 27.10.1997 р. №171 (а.с. 64).

У відповіді на відзив (а.с. 55 56) представник позивача заперечував проти слушності доводів відповідача у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що ЦК закріплює презумпцію вини особи, яка вчинила правопорушення, що означає, що вона вважається винною у завданні шкоди, невиконанні зобов`язання або іншому правопорушенні, оскільки не буде доведено іншого (ст. 614 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

17.06.2021 р. земельну ділянку та домоволодіння позивача було пошкоджено внаслідок бездіяльності відповідача, а саме шляхом розливу палива з автомобіля. Паливом було пошкоджено земельну ділянку та врожай, який на ній вирощувався, що підтверджується долученими до позову фотографіями, наявні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки ним допущена бездіяльність, в результаті якої стався розлив палива та була пошкоджена земельна діяльна позивача.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8), та власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:078:0028) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 11-12).

Зазначена земельна ділянка 17.06.2021 р. зазнала забруднення в результаті засмічення нафтопродуктами, було проведено відбір проб грунту, за результатами інспекційного контролю зафіксовані перевищення вмісту нафтопродуктів, що є порушенням ст.ст. 34, 45 Закону України «Про охорону земель», ст.ст. 91, 167 Земельного кодексу України. Згідно з розрахунком розмірів відшкодування шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства в результаті забруднення земельної ділянки (кадастровий номер :078:0028) за адресою: АДРЕСА_1 , розмір відшкодування шкоди складає 360 668,00 грн. (а.с. 13).

Засмічення належної позивачу земельної ділянки мало місце в результаті пошкодження паливного шлангу на автомобілі (автомобіль перебував у володінні відповідача), що мало наслідком витік паливомастильних матеріалів з автобусу за адресою АДРЕСА_1 . Вказана обставина визнана учасниками справи, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Власником транспортного засобу «DAF Bova» р/н НОМЕР_1 є гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю з територіального сервісного центру МВС №1249.

Вказаний транспортний засіб перебував у володінні автотранспортного підприємства, що встановлено судом на підставі відеозапису репортажу про випадок на земельній ділянці позивача. Відповідно до згаданого відеозапису, безпосередньо відповідач пояснив за яких обставин відбувалося спричинення шкоди: відповідач вранці завів двигун автобуса, все було добре, потім почав від`їжджати в нього лопнуло кріплення баку, після чого витекла солярка. Відеоролик закінчуються словами ведучого про те, що у міській раді чекають на представника автопідприємства для надання пояснень (а.с. 6).

17-18 червня 2021 р. погода в м. Дніпро та Дніпропетровській області була під впливом активного висотного циклону з центром над південними областями України. 17 червня спостерігалися грозові вночі місцями значні (0,3 17мм), 18 червня вночі спостерігалися значні (4- 25 мм), вдень помірні дощі з грозами, що підтверджується довідкою Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології (а.с. 40).

На підставі листа Державної екологічної інспекції Придніпровського округу від 15.07.2021 р., згідно інструментально лабораторного контролю встановлено забруднення земельної ділянки нафтопродуктами. Відповідно до «Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства», направлено запит до Держгеокадастру в Дніпропетровській області для отримання нормативно грошової оцінки землі. Крім того, було направлено виклик громадянину ОСОБА_5 для надання пояснень по факту забруднення земельної ділянки (а.с. 66).

З питання забруднення земельної ділянки позивач звертався до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 79-82).

Шкода відповідачем не відшкодована; відповідач заперечує проти її відшкодування.

Правовідносини між учасниками справи виникли з зобов`язання по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та регулюються ст. 1187 ЦК України.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2023 р. витребувані докази: витребувано від Сервісного центру МВС №1249 інформацію щодо зареєстрованого права власності на транспортний засіб - автомобіль «DAF Bova» р/н НОМЕР_1 станом на 17 червня 2021 року та підстав проведеної реєстрації;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2023 р. від 07.08.2023 р. в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Монатка Д.С. про залучення до участі у цивільній справі співвідповідача гр. ОСОБА_4 відмовлено.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст.ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та заявлений розмір завданої майнової шкоди, а отже і розмір пред`явлених вимог майнового характеру, позивач надав суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази про факт спричинення 17.06.2021 р. шкоди та її розмір.

Що стосується посилання відповідача «у заяві щодо оцінки доказу» (а.с. 64) про визнання розрахунку шкоди недопустимим доказом, оскільки факт забруднення земельної ділянки не підтверджений жодним процесуальним документом, наведеним в Методиці, оскільки розмір шкоди обчислений більше, ніж через рік, тобто з пропуском шестимісячного терміну, зазначеного у Методиці визначення розмірі шкоди, встановленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 27.10.1997 р. №171, то для суду відсутні підстави для визнання даного письмово доказу недопустимим.

За ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу: відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

За ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Отже, виходячи зі змісту приписів чинного ЦК України, саме на кредитора покладається тягар доказування розміру збитків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо допустимості доказів визначені статтею 78 ЦПК України.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення (п. 4.1 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, яка затверджена в Міністерстві

юстиції України 05 травня 1998 р. за № 285/2725).

Як встановлено судом, наданий позивачем письмовий доказ розрахунок шкоди, виконаний начальником Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) С.Сологуб, тобто уповноваженою особою Держекоінспекції (підп. 2 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 19 квітня 2017 р. № 275, відтак, є допустимим доказом.

Відповідач не спростував розмір шкоди, визначений зазначеним розрахунком, не надав докази на підтвердження іншого розміру шкоди або відсутності шкоди взагалі, відтак, факт та розмір завданої шкоди є доведеними, та позивач має право на її відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд керується наступним.

При зверненні до суду позивач посилається на приписи ст. 1166 ЦК України та вважає, що шкода спричинена відповідачем, та саме відповідач повинен її відшкодувати на підставі ст. 116 ЦК України.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи, її вина; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В даній справі позивач пред`явив позов до гр. ОСОБА_3 , водія транспортного засобу «DAF Bova» р/н НОМЕР_1 , власником якого є гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю з територіального сервісного центру МВС №1249.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

В даній справі були порушені права позивача, факт спричинення шкоди та її розмір доведені, відтак, позивач має право на її відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Як встановлено судом, позов пред`явлений гр. ОСОБА_1 до водія транспортного засобу гр. ОСОБА_3 , власником якого (тобто транспортного засобу) є гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вказаний транспортний засіб перебував у володінні автотранспортного підприємства, що встановлено судом на підставі пояснень гр. ОСОБА_3 у відеозапису репортажу про випадок 17.06.2021 р. на земельній ділянці позивача.

Шкода спричинена під час руху транспортного засобу під керуванням водія (відповідача).

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Виходячи з вищенаведеного, для відшкодування шкоди необхідно встановити особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки з урахуванням встановлених судом та зазначених вище фактів, та такою особою є автопідприємство. Таким чином, позов пред`явлений до неналежного відповідача, у зв`язку з чим для суду наявні підстави для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову до гр. ОСОБА_3 .

Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264, 265, ст. 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 14.08.2023 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї