Номер провадження: 22-ц/813/4012/23
Справа № 501/1744/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Трофименка О.О.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатоліович, Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 жовтня 2022 року, ухваленого Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Смирнова В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатоліович, Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича № 1209, виданий 09 лютого 2017 року, таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича № 1209, виданий 09 лютого 2017 року, таким що не підлягає виконанню задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 992,40 грн.

20 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що в рішенні не вирішено питання щодо судових витрат. Просила суд винести додаткове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн (а.с. 90-91).

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 жовтня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано належного обґрунтування висновку про те, чому саме суд задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення; на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду не надано жодного документу, який підтвердив факт внесення коштів внесення саме цієї суми коштів як витрати на правничу допомогу; не надано суду відповідних доказів, зокрема договору про надання правничої допомоги, що взагалі ставить під сумнів надання такої допомоги.

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що надання професійної правничої допомоги належним чином було підтверджено; відповідно до опису та акту виконаних робіт: правова допомога, послуги та роботи надані та виконані, станом на день підписання 16.09.2022, сума фіксованого Договором про надання правової допомоги № 12 від 30.06.2022 гонорару становить 20000 грн.

Справа перебувала у провадженні судді Чорної Т.Г., розгляд якої було призначено на 08.02.2023 о 15-й.

Рішенням від 16 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_3 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з відставкою судді Чорної Т.Г., в провадженні якої як судді-доповідача перебувала вказана справа, справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Орловської Н.В., Пузанової Л.В. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023).

Розгляд справи був призначений на 08 лютого 2023 року о 15-й год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2023 у відповідності до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

Ухвалою суду від 31 березня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 20 червня 2023 року о 14-й год.

Розгляд справи відкладено на 22 серпня 2023 року о 15-30 год у зв`язку з відпусткою судді Назарової М.В. з 19 червня по 18 липня 2023 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осипенко О.А. апеляційну скаргу не визнала.

Позивач та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК визначено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Матеріалами справи встановлено, що про витрати на правову допомогу позивачем повідомлено в першій заяві по суті справи позовній заяві до суду, до якої додано ордер серія ВН № 1158088 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 12 від 30.06.2022 адвокатом Осипенко О.А.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 вересня 2022 року ухвалене за відсутності учасників справи.

Представником позивача - адвокатом Осипенко О.А. 20 вересня 2022 року, тобто поза межами визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку, подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20000 грн, до якої додано докази підтвердження розміру витрат, які позивач сплатив або мав сплатити у зв`язку із розглядом справи.

Одночасно із вчиненням вказаної процесуальної дії заявником до суду не була подана заява про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України для подання доказів понесених судових витрат.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У відповідності до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Проте, суд на вказане увагу не звернув та розглянув по суті заяву ОСОБА_1 в особі свого представника про ухвалення додаткового рішення по справі поза межами визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку, у той час, коли вказаний строк обраховується не з моменту отримання учасником справи копії повного судового рішення, на що помилково посилається заявник, а саме з моменту ухвалення рішення.

Зазначене може бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, про що заявник не клопотав.

За відсутності такого клопотання суд не може в силу приписів цивільного процесуального законодавства вирішувати вказане питання з власної ініціативи.

Представник позивача не звертався до суду з заявою про поновлення строку, який визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення без розгляду, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду, зокрема і з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в ухвалі від 8 лютого 2023 року у справі № 45/2739/20-ц та постанові від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або часткового та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Розглянувши по суті заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу без вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, суд припустився порушення норм процесуального права, що є самостійною підставою для скасування помилково ухваленого додаткового рішення. При цьому іншим доводам апеляційної скарги як-то відсутності доказів витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованості, співмірності складності справи та витраченому часу, тощо - колегія суддів не дає оцінки, оскільки таке не може враховуватися під час застосування наслідків пропущення встановленого законом процесуального строку у вигляді залишення заяви без розгляду. Вказані наслідки застосовуються незалежно від доводів апеляційної скарги, і є обов`язком суду.

Враховуючи наведене вище, додаткове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати. Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 270, 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 жовтня 2022 року скасувати.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови 25 серпня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко