провадження 2/201/2019/2023
УХВАЛА

08 серпня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Платинум Банк» 13 листопада 2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації майна та стягнення судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судове засідання від сторони позивача надійшло клопотання, заява про заміну позивача з ПАТ «Платинум Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал» і притягнення останнього до участі в справі в якості належного позивача, оскільки вони уклали договір про відступлення права вимоги і згідно цього договору всі права та обов`язки по договору з відповідачем тепер перейшли до вказаного ТОВ, договір виконано і тепер ПАТ «Платинум Банк» немає ніякого відношення до позову і предмету спору, а отже, на їх думку, саме вказане ТОВ має відношення до вказаного в позові спірного питання в такій якості і розгляд справи можливий саме за участю цієї особи.

Ухвалою суду від 14 липня 2023 року вказане клопотання було розглянуте судом і задоволене.

В судове засідання від представника відповідача надійшло клопотання (заява) про залишення позову без розгляду через наявність (зараз вже на стадії апеляційного розгляду) такого ж спору між тими самими сторонами і про той же предмет спору на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, про що надано відповідні докази.

Суд вважає клопотання обгрунтованим, а вимоги позову підлягаючими залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо в провадженні цього чи іншого суду є справа з спору між тими самими сторонами, про той же предмет спору і з тих самих підстав.

З`ясувавши думку учасників судового спору, перевіривши матеріали цивільної справи, суд, роз`яснивши наслідки залишення позовних вимог без розгляду, вважає можливим залишення позову без розгляду, оскільки дійсно в провадженні цього Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 і інш. про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, звернення стягнення на предмет іпотеки і інш.; рішенням цього суду від 20 березня 2023 року вказана справа розглянута, винесено рішення по суті спору, в задоволенні позову відмовлено.

ТОВ «Вердикт Капітал» не погодилося з вказаним рішенням суду і подало апеляційну скаргу; ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року відкрите апеляційне провадження і справа призначена для розгляду. Отже, рішення від 20 березня 2023 року не набрало законної сили, тому підстав для закриття провадження немає.

Таким чином, в провадженні іншого (апеляційного) суду є справа з спору між тими самими сторонами, про той же предмет спору і з тих самих підстав, тому цю справу слід залишити без розгляду, отже клопотання обгрунтоване. Крім того, та цивільна справа є більш охоплюючою по сторонам, вимогам, правовідносинам і саме її розглядом буде вирішено вказаний спір сторін по суті в повному обсязі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що позов по даній цивільній справі згідно клопотання сторони відповідача слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, 49, 182, 186, 222, 255, 257, 258-261, 274, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат залишити без розгляду.

Ухвала набрала законної сили 08 серпня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -