УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

Справа №:755/11240/23

Провадження №: 2-з/755/222/23

"08" серпня 2023 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Возного Миколи Вікторовича про забезпечення позову у справі № 755/11240/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Возним М.В., до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Одночасно з позовною заявою, до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Возного Миколи Вікторовича про забезпечення позову, в якій заявник просить: накласти арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 ; автомобіль марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтував тим, що у даному позові позивач заявляє вимоги щодо поділу майна подружжя, а саме поділу двох транспортних засобів. Як зазначає представник, за час сумісного життя у шлюбі сторонами було подружжям було придбано 21 грудня 2022 року - автомобіль марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , та 20.04.2023 року - автомобіль марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , які зареєстровані на ім`я відповідача. На думку заявника, існує реальна загроза того, що відповідач, у разі отримання позитивного рішення суду за наслідками розгляду позову про поділ майна подружжя, як власник автомобілів, з метою уникнути цивільної відповідальності, планує подарувати, продати це майно іншим особам, щоб унеможливити у майбутньому виконати рішення суду. На підставі викладеного, заявник звернувся до суду із даною заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.

Статтею 129 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Крім того, як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, відповідно до матеріалів справи, позивач заявляє вимоги щодо поділу майна подружжя, а саме: автомобіля марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , та автомобіля марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .

Як вбачається з доданої до заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_5 від 21.12.2022 року, транспортний засіб марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 .

Як вбачається з доданої до заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_6 від 20.04.2023 року, транспортний засіб марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 .

Тобто, оскільки автомобілі, на які представник позивача просить накласти арешт, є предметом даного спору - існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позовних вимог позивача і вплинути на його права у наведеній справі.

Отже, з огляну на зазначені обставини та положення закону, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані транспортні засоби.

Крім того, слід зазначити, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Возного Миколи Вікторовича про забезпечення позову у справі № 755/11240/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Накласти арешт на автомобіль марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дніпровський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В. Коваленко