ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

м. Черкаси

справа № 695/3180/18 провадження № 22-ц/821/230/23 категорія 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 адвокат Оржеховська Анна Олександрівна

відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» адвокат Ковалевський Євген Володимирович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та припинення іпотеки за договором № 016/0906/88/617-Z від 15 вересня 2006 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та припинення іпотеки за договором № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 15 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та АБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №016/0906/88-67, за яким позичальник одержав кредит у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється в сумі 30 000 дол. США та був зобов`язаний повернути кредит до 14 вересня 2016 року.

З метою забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору 15 вересня 2006 року між АБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №016/0906/88-617-Z, відповідно до якого іпотекодавець (позивач) передав в іпотеку іпотеко держателю належне їй на праві власності майно, а саме 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АТ «Омега Банк», який є правонаступником АБ «ТАС-Комерцбанк») відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов`язанням по кредитному договору № 016/0906/88-67 від 15 вересня 2006 року та на підставі договору № 6970 від 28 листопада 2012 року відступив права за іпотечним договором за яким сторони домовились про відступлення прав вимоги кредитора до іпотекодавця - ОСОБА_1

ОСОБА_1 оскаржила до суду договір про відступлення прав за іпотечними договорами № 6970 від 28 листопада 2012 року, який укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Провадження по даній справі перебуває на розгляді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Однак, після відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту підписання договорів про відступлення прав за іпотечними договорами від представників ТОВ «Вектор Плюс» позивач дізналася, що до вирішення судового спору щодо законності оформлення іпотеки на нерухоме майно за новим кредитором, приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. було зареєстровано за ТОВ «Вектор Плюс» право власності на спірну квартиру. Відповідне рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №24973360 від 02 жовтня 2015 року, підставою виникнення права власності є договір іпотеки № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року.

На думку позивача, вказане рішення приватного нотаріуса від 02 жовтня 2018 року за № 24973360 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є протиправним та порушує право власності позивача на квартиру.

За таких підстав позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила скасувати рішення приватного нотаріуса від 02 жовтня 2018 року за № 24973360 про державну реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виключити із державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис нотаріуса про таку реєстрацію квартири за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». Крім того позивач просила припинити встановлену на підставі договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z, укладеного 15 вересня 2006 року ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», іпотеку нерухомого майна, а саме 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та виключити із Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження вказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виключення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту для звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо припинення встановленої на підставі договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z укладеного 15 вересня 2006 року іпотеки нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та виключення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири, суд зазначив, що підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою стала та обставина, що на підставі виконавчого напису нотаріуса 15 вересня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто на вказану вище квартиру.

29 січня 2009 року було відкрито виконавче провадження та розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

20 червня 2013 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Золотоніського МРУЮ виконавчий напис № 6013 повернуто кредитору у зв`язку з тим, що предмет іпотеки двічі не було реалізовано з прилюдних торів а стягувачем не придбано предмет іпотеки за початковою ціною.

Таким чином, на думку позивача обставини справи свідчать, що кредитор (іпотекоодержувач) не скористався передбаченим ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) правом на придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами останніх прилюдних торгів, а тому в силу вимог цієї норми іпотека може бути припинена за рішенням суду.

Позивач просила припинити іпотеку та виключити відповідний запис про іпотеку у зв`язку з тим, що предмет іпотеки двічі не був реалізований з прилюдних торгів, а стягувачем не придбано предмет іпотеки за початковою ціною.

Разом із Тим суд дійшов висновку про те, що на підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів позовної заяви додана тільки постанова старшого державного виконавця відділу ДВС Золотоніського МРУЮ від 20 червня 2013 року відповідно до якої стягувач відмовився від майна боржника, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

Жодних інших доказів про проведення другий та третій раз прилюдних торгів, відмови стягувача від предмета іпотеки матеріали справи не містять.

Таким чином оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надала доказів, які б стали б підставою для задоволення вказаних позовних вимог про припинення встановленої на підставі договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z укладеного 15 вересня 2006 року іпотеки нерухомого майна та виключення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири та відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи спір, судом першої інстанції не враховано положення пункту 12 договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z, яким передбачено можливість за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки за одним із способів, а не декількома способами одночасно. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки кредитором було обрано оформлення у нотаріуса у безспірному порядку виконавчого напису.

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу ДВС МРУЮ Бойко О.В. 29 січня 2009 року було відкрито виконавче провадження № 11074630 та проведені виконавчі дії стосовно опису та звернення стягнення на заставне майно - квартири АДРЕСА_1 , яке могло бути реалізоване на прилюдних торгах.

Судом першої інстанції було нерівно застосовано положення ч. 7 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої у разі, якщо стягував у п`ятнадцятиденний строк з дня тримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. 20 червня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Золотоніського МРУЮ Миклащук О.Ю. було винесено постанову № 11074630 про повернення виконавчого документу стягувану. Підставою для повернення виконавчого напису нотаріуса стала відмова останнього від майна боржника.

Таким чином, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» після завершення виконавчого провадження не мало правових підстав на застосування ще одного способу звернення на предмет іпотеки, оскільки після відмови кредитора від отримання від майнового поручителя нерухомого майна в рамках процедури примусового виконання виконавчого напису від 25 грудня 2008 року припинилися зобов`язання поруки між ОСОБА_1 та банком.

Крім того, на момент вчинення 02 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. реєстраційної дії щодо оформлення за іпотек одержувачем ТОВ «ФК Вектор Плюс» права власності на іпотечне нерухоме майно в рамках процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, спірна квартира була єдиним місцем постійного проживання позивачки, чим було порушено приписи п. 1 ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Суд першої інстанції під час вирішення спору не врахував, що 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави.

Також, під час прийняття оскаржуваного рішення, судом не враховано, що оскаржуваною реєстрацією порушені права позивача як власника нерухомого майна. Позовна заява містить вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень та вимогу про скасування реєстраційного запису державного реєстратора про право власності на спірне майно, тому висновок суду про неправильно обраний позивачем спосіб захисту є хибним.

Районним судом не враховано, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса Кобелєвої А.М. владних повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, а також у зв`язку з відсутністю письмового договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відтак, і реєстраційна дія щодо реєстрації 02 жовтня 2015 року за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на об`єкт житлової нерухомості (квартиру позивача) проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу з порушенням її компетенції та суперечить вимогам ЗУ «Про іпотеку».

З урахуванням вищеприведених доводів, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» - адвоката Ковалевського Є.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

У відзиві зазначено, що в даному випадку мають місце спірні правовідносини щодо існування договірних зобов`язань між боржником та стягувачем щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем прав на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Зі змісту позовних вимог та ораному способу захисту порушених прав вбачається, що дослідженню підлягають не спірні договірні відносини, а дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діяв як суб`єкт владних повноважень. Отже обраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин.

Крім того, зазначено, що обравши способом захисту визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, позивач в силу вимог ЦПК України зобов`язаний був довести порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та правові підстави такого рішення, однак не довів під час судового розгляду обгрунтованість своїх вимог, а тому рішення суду є законним і підстав для його скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами немає.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2006 року між акціонерним комерційним банком ТАС-Комерцбанк (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 016/0906/88-617, відповідно до якого банк зобов`язувався надати ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 30 000 дол. США на строк з 15 вересня 2006 року по 14 вересня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за вищевказаним договором між АКБ ТАС-Комерцбанк (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Компанієць О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 4076, в силу якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно: квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Пунктом 12.3.1 іпотечного договору визначено:

- задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Відповідно до статті 37 Закону України Про іпотеку у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура належного експерта суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки;

- якщо фактичний розмір заборгованості позичальника за основним зобов`язанням, менший за вартість вказаного висновку належного експерта субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 банківських днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки;

- сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України Про іпотеку свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього пункту п. 12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основні зобов`язання.

25 грудня 2008 року у зв`язку з наявністю станом на 24 грудня 2008 року заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Компанієць О.Г. на підставі статті 87 Закону України Про нотаріат та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6013, яким запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв.м., житловою 37,2 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

На підставі вказаного виконавчого напису відділом державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: об`єктом обтяження стала вищевказана квартира, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

20 червня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВАТ Сведбанк) у звязку з відмовою останнього від майна боржника.

В подальшому, ПАТ Сведбанк, яке виступає правонаступником ВАТ Сведбанк, яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ ТАС-Комерцбанк, на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, серед яких і № 016/0906/88-617 від 15 вересня 2006 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ Сведбанк, яке виступає правонаступником ВАТ Сведбанк, яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ ТАС-Комерцбанк, та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, серед яких значиться іпотечний договір № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року.

Таким чином, внаслідок укладання вказаних угод ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло статусу нового іпотекодержателя за іпотечним договором від 15 вересня 2006 року № 016/0906/88-617-Z, іпотекодавцем згідно якого є ОСОБА_1

02 жовтня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» через уповноважену особу звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою (реєстраційний номер 13622556) про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02 жовтня 2015 року № 24975068, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року» № 1952-IV (в редакції станом на час прийняття оспорюваного рішення).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 1952-ІV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 5 статті 3 Закону № 1952-ІV передбачає, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1952-ІV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Частина 1 статті 15 Закону № 1952-ІV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною 9 статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Згідно з пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об`єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Аналіз викладеного свідчить, що державна реєстрація права власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. В той же час, не передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості.

Крім того, при прийнятті рішення у даній справі суд бере до уваги твердження позивача про те, що реєстрація права власності повинна вчинятись відповідним територіальним органом державної реєстрації прав.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб`єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Згідно Указу Президента України від 06 квітня 2011 року № 401/2011 «Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України» Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності.

Підпунктом 10 пункту 3 вказаного Положення передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Відповідно до п. 1.3 Порядку № 3502/2 в разі прийняття рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав нотаріусом як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора, один примірник рішення нотаріус видає або надсилає рекомендованим листом заявнику, а другий примірник передає органу державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна у порядку, встановленому Мін`юстом України для долучення його до реєстраційної справи.

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. № 24973360 від 02 жовтня 2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 таке право власності перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення виконання основного зобов`язання.

Згідно частини 1, 2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснювати платіж факторові за умови, якщо він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Згідно статті 24 ЗУ «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Право чин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

При відступленні права вимоги за іпотечним договором, особа, яка вчинила таке відступлення має письмово повідомити боржника про такі дії.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримала повідомлення іпотекодержателя про намір останнього звернути стягнення на предмет іпотеки та не вчинив дії щодо погашення заборгованості.

Відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються державному реєстратору відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, свідчать про передчасність звернення стягнення на заставне майно.

Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власний розсуд звертає стягнення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, згідно пункту 12 договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року за вибором іпотекодержателя застосовується лише один із наведених вище способів звернення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до виконавчого напису № 6013 від 23 грудня 2008 року приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іщук В.Я. кредитором АКБ «ТАС-Комерцбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру), яка належить позивачу.

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу ДВС Золотоніського МРУЮ Бойка О.В. 29 січня 2009 року було відкрито виконавче провадження ВП № 11074630 та проведені виконавчі дії стосовно опису та звернення стягнення на заставне майно, яке могло бути реалізоване на прилюдних торгах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що згідно з частиною 1 статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іптекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим, під час судового розгляду справи, сторонами не було надано доказів того, що ОСОБА_1 отримувала будь-які повідомлення від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги.

Крім того, згідно з пунктом 5 статті 24 ЗУ № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону № 1952-ІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Матеріали справи містять інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якого на майно позивача, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт 26 березня 2009 року відповідно до виконавчого напису від 25 грудня 2008 року № 6013, який у встановленому законом порядку не знятий.

Тобто, державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» проведено приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. Київського міського нотаріального округу, коли була наявна заборона відчуження майна, що в свою чергу є перешкодою для проведення реєстрації права власності.

Підстави для відмови в державній реєстрації перелічені в статті 24 Закону № 1952-ІV, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону: заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону щодо майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо цього майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що спірна квартира є місцем постійного проживання позивача.

З аналізу матеріалів справи та норм права, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. згідно вимог законодавства повинна була відмовити в реєстрації за третьою особою права власності на спірне майно, оскільки на час вчинення реєстраційних дій в Єдиному реєстрі був наявний запис про арешт спірного майна, проте, нею вчинено дії по реєстрації права власності, які суперечать вимогам законодавства.

Крім того, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» обрало передбачений положеннями іпотечного договору та статтями 35, 37 ЗУ «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права позасудове врегулювання спору, тому нотаріус під час вчинення реєстраційної дії 02 жовтня 2015 року повинен був врахувати положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності з 07 червня 2014 року та діяв на момент вчинення нотаріусом рішення про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа не перевищує 140 кв. м для квартири; тощо.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Згідно з пунктом 4 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження №11-474апп19) викладено висновок, відповідно до якого обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» була проведена у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Тому, й дана обставина підтверджує доводи позовної заяви щодо неправомірності проведення державної реєстрації в період дії мораторію щодо нерухомого майна, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника, а тому є елементом примусового звернення стягнення на таке майно.

Вирішуючи спір в суд апеляційної інстанції враховує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 570/6008/18 (провадження № 61-6642св20), постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 461/9302/18 (провадження № 61-3908св21), постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 756/11478/19 (провадження № 61-5007св20) зазначено про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанцій обставини справи, підтверджують, що спір виник між позивачем та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до неї необхідно відмовити із цієї підстави.

Разом з тим, ОСОБА_1 визначено й іншого відповідача у справі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», право власності якого зареєстровано приватним нотаріусом, тому вимоги позивача до такої особи за викладених в постанові апеляційного суду мотивів задоволенню підлягають з підстав їх доведеності та обґрунтованості в частині скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та поновлення в Державному Реєстрі відомостей про попереднього власника.

Що стосується перевірки правильності мотивів рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про припинення встановленої на підставі договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z укладеного 15 вересня 2006 року іпотеки нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та виключення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою позивач вказує ту обставину, що на підставі виконавчого напису нотаріуса 15 вересня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто на вказану вище квартиру. 29 січня 2009 року було відкрито виконавче провадження та розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

20 червня 2013 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Золотоніського МРУЮ виконавчий напис № 6013 повернуто кредитору у зв`язку з тим, що предмет іпотеки двічі не було реалізовано з прилюдних торів а стягувачем не придбано предмет іпотеки за початковою ціною.

Таким чином, на думку позивача обставини справи свідчать, що кредитор (іпотекоодержувач) не скористався передбаченим ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) правом на придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами останніх прилюдних торгів, а тому в силу вимог цієї норми іпотека може бути припинена за рішенням суду.

Суд апеляцінойї інстанції враховує, що згідно з положеннями статті 49 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) передбачено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606XIV (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо… стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Позивач просить припинити іпотеку та виключити відповідний запис про іпотеку у зв`язку з тим, що предмет іпотеки двічі не був реалізований з прилюдних торгів, а стягувачем не придбано предмет іпотеки за початковою ціною.

Разом із тим, матеріли справи містять лише постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Золотоніського МРУЮ від 20 червня 2013 року відповідно до якої стягувач відмовився від майна боржник, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606 XIV виконавчий документ повернуто стягувачу.

Жодних інших доказів про проведення другий та третій раз прилюдних торгів, відмови стягувача від предмета іпотеки матеріали справи не містять.

Таким чином матеріали справи не містить належних доказів того, що предмет іпотеки двічі не було реалізовано з прилюдних торгів, при цьому вказана вище ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» встановлює можливість визнання судом іпотеки припиненої у випадку, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів.

Отже із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що із врахуванням наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи відсутні правові підстави для визнання припиненою іпотеки за договором, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині є правильним та ухваленим з додержанням норм матеріального законодавства.

Суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач довів свої позовні вимоги в частині скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку відтак в цій частині її позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимога про припинення іпотеки за договором № 016/0906/88/617-Z від 15 вересня 2006 року колегія суддів вважає такою, що задоволенню не підлягає в зв`язку з вищенаведеними доводами постанови суду апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення тому у відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції проводить розподіл судових витрат у справі та стягує їх з відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь позивача ОСОБА_1 у пропорційному розподілу відповідно до задоволених вимог.

Згідно квитанції № 35652105 від 01 жовтня 2018 року (а.с. 1 Т.1) ОСОБА_1 сплатила за подачу позовної заяви 1 410 грн. судового збору. Згідно квитанції № 1 від 03 січня 2023 року (а.с. 103 Т.2) за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 2 114 грн. 40 коп. судового збору.

За наслідками розгляду апеляційної скарги її задоволено частково, одну позовну вимогу позивача задоволено, а в іншій, якою висновком суду було відмовлено рішення суду залишено без змін.

Тому, з відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 762 грн. 20 коп., що являється 50 % від загальної суми сплаченого судового збору у відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни № 24973360 від 02 жовтня 2015 року про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв.м.

Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про реєстрацію за громадянкою ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права власності на вказану квартиру.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 762 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко