ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5432/23 Справа № 204/9814/21 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рижик Р.О. на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, що 25 вересня 2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська її позов до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на її користь заробітну плату за період з лютого 2019 року по лютий 2020 року та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 51 038,45 грн., а також стягнуто моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

Ознайомившись з даним рішенням суду та після його виконання вона вважає, що її права як працівника не встановлені в повному обсязі, оскільки відповідно до чинного законодавства України має право ще на ряд виплат, пов`язаних з її звільненням.

Лише 11 листопада 2020 року її було звільнено на підставі наказу 554-к від 11.11.2020 року, при цьому представниками відповідача не було в повному обсязі виплачено заборгованість по заробітній платі та не виплачено в повному обсязі середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати заборгованості по заробітній платі. Враховуючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку вказаним рішенням суду було стягнуто з відповідача за період з лютого 2019 року по лютий 2020 року, а звільнений позивач був лише 11 листопада 2020 року, на сьогоднішній день відповідач не провів в повному обсязі розрахунок при звільненні позивача. У зв`язку з чим, вважає, що з відповідача підлягає стягненню заробітна плата та середній заробіток за час затримки розрахунку в повному обсязі, а саме з 01 березня 2020 року по дату подачі цієї позовної заяви. На день подання позову сума невиплаченої заробітної плати за період з березня 2020 року по 11 листопад 2020 року складає 11 236,68 грн., яка розрахована з урахуванням того, що остання нарахована позивачу заробітна плата становить 1 248,52 грн., а кількість місяців у період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року 9 місяців. Також, середній заробіток у зв`язку з затримкою виплати заробітної плати і непроведення остаточного розрахунку складає 50 406,00 грн. Також вважає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушені сну, зміні фактичного укладу життя, вона була вимушена шукати роботу, у зв`язку з чим в неї погіршився моральний стан, що призвело до погіршення сну, та інших розладів здоров`я.

Просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 236,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 406,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважав, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, не враховано, що позивач була звільнена з роботи лише 11 листопада 2020 року, при цьому їй не було виплачено заборгованість по заробітній платі в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ«Дніпропетровський агрегатний завод» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін,як таке, що ухвалене у відповідності до норм матеріального права. По суті позивач намагається переглянути висновки рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 79258,32 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив із того, що

позовні вимоги є недоведеними. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що у період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року позивач виходила на роботу і їй нараховувалася заробітна плата.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод».

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з лютого 2019 року по лютий 2020 року та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 51 038,45 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Сторони підтвердили,що зазначене судове рішення виконано.

Наказом № 554 К від 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі статтею 38 КЗпП України.

Згідно витягів з табелів робочого часу позивача на підприємстві відповідача у період з 01 березня 2020 року по день звільнення, тобто по 11 листопада 2020 року, ОСОБА_1 на роботу не виходила без поважних причин та жодного робочого дня не відпрацювала.

На підтвердження того факту, що у період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року позивач фактично на роботу не виходила та не відпрацювала у цей період жодного робочого дня свідчить і те, що у довідці з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за період роботи ОСОБА_1 в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з березня по жовтень 2020 року включно заробітна плата/дохід не нараховувався та становить 0,00 грн.

Згідно довідки ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» від 23 лютого 2022 року заборгованість по заробітній платі та остаточному розрахунку перед ОСОБА_1 погашена 11 листопада 2020 року в повному обсязі, будь-якої заборгованості перед ОСОБА_1 товариство не має.

При звільненні відповідач провів з позивачем повний розрахунок та виплатив у листопаді 2020 року на виконання рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20 18 901,89 грн., що підтверджується довідкою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу».

Зазначені обставини позивачем не спростовано.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі за період з березня 2020 року по листопад 2020 року та не спростувала надані відповідачем докази про відсутність будь-якої заборгованості.

Висновок суду першої інстанції підтверджується витягами з табелів робочого часу, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у період з 01 березня 2020 року по день звільнення, тобто по 11 листопада 2020 року жодного робочого дня не відпрацювала.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що з березня по жовтень 2020 року включно заробітна плата/дохід ОСОБА_1 відповідачем не нараховулася та становить 0,00 грн.

Сама ОСОБА_1 зазначала, що вона ще 22 серпня 2019 року написала заяву про звільнення з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод», що відображено в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20.

В обґрунтування позову позивач не посилалася на те, що в період з березня 2020 року по день звільнення, тобто по 11 листопада 2020 року вона виходила на робоче місце та працювала у відповідача.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 не спростовано надані відповідачем докази про вісутність у відповідача перед нею заборгованості по заробітній платі в спірний період та не надано будь-яких доказів щодо кількості відпрацьованих позивачем на підприємстві днів у період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року.

Оскільки позивачем не підтверджено, що при звільненні підприємство мало перед нею заборгованість та не провело виплату всіх належних їй сум, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відстуні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Такий висновок узгоджується з положеннями статтей 117 та 237-1 КЗпП Украни, якими передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток.

Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи про те, що позивач була звільнена з роботи лише 11 листопада 2020 року, при цьому їй не було виплачено заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, не можуть бути прийнятими до уваги, так як не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято без додержання норм процесуального права або матеріального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 79258,32 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рижик Р.О. залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: