Справа № 522/5745/22
Провадження № 2/522/3642/23
16 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Міщенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та на тимчасовий виїзд за межі України, -
24.03.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та на тимчасовий виїзд за межі України
Позов обґрунтований наступними фактичними обставинами. Позивачка проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбних відносин. Під час сумісного проживання народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно св-ва про народження Серії НОМЕР_1 . Батьком у свідоцтві записаний ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя не склалося та батьки дитини перестали мешкати разом з 2019 року.
Батько не приймає участь у вихованні дитини, не надає будь-яку допомогу, та с початку 2022р., взагалі не спілкується із власним сином. Станом на січень 2023 року, у позивачки із сином з`явилась можливість виїхати для відпочинку та відновлення здоров`я до країни Канада.
Однак, для отримання визи (оформлення документів) до Канади необхідне письмова згода батька дитини - ОСОБА_2 . На жаль, останній ніяк не реагує на просьби про надання необхідних дозволів. Додатково, листом від 21.01.2023р., він був сповіщений про ситуацію з оформленням виїзних документів на його сина. Однак, цій лист вернувся до відправника із закінченням строку зберігання, про що свідчить відмітки у повідомленні. А отже, у позивачки є підстави для звернення до суду з позовом для захисту прав дитини.
За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Шенцевої О.П.
Ухвалою суду від 29 березня 2023 року позов залишено без руху.
10 квітня 2023 року від представника Позивача до суду на виконання ухвали суду від 29 березня 2023 року надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 21 квітня 2023 року відкрито провадження по справі. Встановлено спрощений порядок розгляду справи.
05.06.2023 року від Служби у справах дітей Одеської міської ради до суду надійшов лист, у відповідності до якого просили розглядати справу за відсутності та прийняти рішення виключно в найкращих інтересах дитини.
16 серпня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи.
В судове засідання 16 серпня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Належним чином встановивши обставини справи, перевіривши надані позивачем докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для відповідних висновків, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та на тимчасовий виїзд за межі України підлягає задоволенню, керуючись наступним.
Так, позивачка проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбних відносин. Під час сумісного проживання народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно св-ва про народження Серії НОМЕР_1 . Батьком у свідоцтві записаний ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя не склалося та батьки дитини перестали мешкати разом з 2019 року.
Дитина залишилася проживати з матір`ю за адресою її реєстрації. На теперішній час, позивачка самостійно виховує сина. Так, ОСОБА_1 , має роботу та офіційний дохід, який позволяє забезпечувати дитині належні умови для необхідного розвитку та навчання. Дитина відвідує дитячий садок та розвивальні зайняття, про що свідчить характеристика з Ясла-садок № 21 від 03.02.2023р., та Довідка «Одеського будинку дитячої та юнацької творчості «ТОНІКА» від 19.01.2023р., за № 06.
Батько не приймає участь у вихованні дитини, не надає будь-яку допомогу, та с початку 2022р., взагалі перестав спілкуватися із власним сином. Станом на січень 2023 року, у позивачки із сином з`явилась можливість виїхати для відпочинку та відновлення здоров`я до країни Канада.
Так, під час військової агресії вони не змогли виїхати з міста, а тому вимушені були пережити усі негаразди перших місяців війни - неодноразово ховатися у бомбосховищах, оскільки перебували в місті під час ракетних ударів, бачили, як виїжджають сусіди та знайомі від війни, стояли в чергах за продуктами та водою, шукали можливість врятуватись, тощо - все це було величезним психологічним тиском на дитину. фНа першому місці є здоров`я дитини і не тільки фізіологічне, а й психічне. Безпечне місце допоможе пережити дитині хвилювання, перестати боятися вибухів та повітряної тривоги.
Для отримання визи (оформлення документів) до Канади необхідне письмова згода батька дитини - ОСОБА_2 . На жаль, останній ніяк не реагує на просьби про надання необхідних дозволів. Додатково, листом від 21.01.2023р., він був сповіщений позивачкою про ситуацію з оформленням виїзних документів на його сина. Однак, цій лист вернувся до відправника із закінченням строку зберігання, про що свідчить відмітки у повідомленні.
А отже, у позивачки є підстави для звернення до суду з позовом для захисту прав дитини.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Верховний Суд в постанові від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17 вказав, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено відповідний режим, який неодноразово продовжувався. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При цьому порядок реалізації цього права врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила перетинання кордону).
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або без такої - у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків ( п. 4 Правил перетинання кордону).
Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року ( справа № 783/14/15-ц) зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків, питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом другого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строки та мету виїзду. Надання дозволу на виїзд малолітніх дітей до невизначених країн та без визначення його початку й закінчення не відповідає вимогам матеріально-правових норм, якими унормовані такі правовідносини.
Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.
Станом на сьогодні в Україні введено воєнний стан. Держава зазнає військової агресії з боку Російської федерації, а тому батьки мають забезпечувати безпеку своїх дітей. З огляду на зазначене вбачається, що вимоги позивача покликані на захист інтересів дитини на її безпеку та належний розвиток.
Таким чином, обмеження дозволу на виїзд дитини за кордон конкретним періодом із зазначенням певного визначеного терміну може суперечити її інтересам.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 76, 81, 95, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 5, 7, 15, 60, 141, 150, 155, 157, 164, 180 СК України -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та на тимчасовий виїзд за межі України - задовольнити.
Надати дозвіл на виготовлення проїзних документів (візи) для в`їзду в Канаду малолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди батька ОСОБА_2 .
Надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , Код РНОКПП НОМЕР_2 ) дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 01.04.2023р., до закінчення дії воєнного стану в Україні до країн прямування - Канада у супроводі матері ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , Код РНОКПП НОМЕР_2 ) без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на судовий збір у розмірі 1 073, 60 (одна тисяча сімдесят три гривні гривень 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення підписано та складено 16 серпня 2023 року.
Суддя