Ухвала

Іменем України

08 серпня 2023 року

місто Київ

справа № 756/16198/18

провадження № 61-10660ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Деордієва Ірина Вікторівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук Оксана Іванівна,

вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, постановлену суддею Майбоженко А. М., та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Ящук Т. І., Борисової О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Деордієва І. В., ОСОБА_4 , у якому просила визнати недійсним правочин та застосувати наслідків його недійсності.

ОСОБА_1 у лютому 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О. І., у якому просила визнати недійсним правочин.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 07 листопада 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, Оболонський районний суд міста Києва залишив без розгляду позов ОСОБА_1 .

Суд скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року, зняв арешт з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 грудня 2015 року, серія та № 2590, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Деордієвою І. В.

Суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачка, яка належно була повідомлена про судовий розгляд, двічі поспіль не з`явилася у судове засідання, від неї не надходила заява про розгляд справи за її відсутності.

Суди ствердили, що ОСОБА_1 була належно повідомлена про судове засідання, заплановане на 12 жовтня 2022 року, та сповіщена про резервну дату судового засідання, яке було заплановано на 07 листопада 2022 року, шляхом направлення судових повісток та листа із повідомленням про наступну (резервну) дату судового засідання 07 листопада 2022 року о 14.00 год. Втім, поштова кореспонденція, що направлена на адреси позивача, які вона повідомила суду, повернулася до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою». Додатково суди наголосили на тому, що процесуальні документи направлялися ОСОБА_1 на адреси, які вона повідомила суду.

Заявлене представником позивача адвокатом Колосовичем В. В. клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із його мобілізацією до Збройних Сил України та зупиненням адвокатської діяльності (про що є відмітка в єдиному реєстрі адвокатів), що позбавляє його можливості брати участь у судовому засіданні з метою залучення іншого адвоката, потрібно відхилити, оскільки такі клопотання вже подавалися адвокатом Колосовичем В. В. 23 червня 2022 року та 14 вересня 2022 року, які суд задовольняв частково та оголошував перерви в судових засіданнях.

Позивачка ОСОБА_1 07 листопада 2022 року направила до суду першої інстанції клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з тим, що вона захворіла та їй рекомендовано постільний режим, а новий представник позивача адвокат Івасишин В. П. зайнятий в судових засіданнях у інших справах, тому не може прибути у призначене судове засідання. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, наголосив, що позивач не надала доказів її хвороби та документів, які б підтверджували повноваження адвоката Івасишина В. П. на представництво її інтересів в суді.

З огляду на викладене, враховуючи повторну неявку позивачки у судове засідання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, визнав за доцільне залишити її позов без розгляду.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 12 липня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

На думку ОСОБА_1 , суди зробили помилковий висновок про те, що вона належно повідомлена та обізнана про розгляд справи, оскільки суд першої інстанції направляв їй судові повістки на адресу: АДРЕСА_2 , замість правильної, яку вона повідомила при встановленні її анкетних відомостей: АДРЕСА_2 .

Додатково як на підставу касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 посилається на неврахування правових висновків, викладених у:

- постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/2, від 26 жовтня 2022 року у справі № 758/3200/19, за змістом яких обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод;

- постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19, відповідно до яких загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Заявник зазначила, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який у подальшому продовжено. Заявник стверджувала, що така обставина є підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 6 Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану Рада суддів України закликала усім судам виважено ставитися до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, за можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Право, застосоване судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга ОСОБА_1 є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 .

Представник позивача адвокат Колосович В. В. 21 червня 2022 року та 14 вересня 2022 року направляв до суду повідомлення про те, що 24 лютого 2022 року він мобілізований до лав Збройних Сил України та подав до Ради адвокатів Одеської області заяву про зупинення адвокатської діяльності, що виключає можливість його участі як адвоката в судовому засіданні, тому просив врахувати інформацію про відсутність представника у позивача та про перешкоди в укладенні договору з іншим адвокатом, клопотав про відкладення розгляду справи, а також просив повідомлення про судові засідання надсилати на адресу позивача за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання 12 жовтня 2022 року, хоча була повідомлена про нього шляхом направлення судової повістки та листа із повідомленням про наступну (резервну) дату судового засідання 07 листопада 2022 року о 14.00 год., втім поштова кореспонденція, що направлена на адресу позивача, повідомлену нею у позовній заяві ( АДРЕСА_4 ), та адресу реєстрації місця її проживання ( АДРЕСА_3 ), повернулася до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою».

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Колосович В. В. 12 жовтня 2022 року повторно направив до суду клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із перебуванням у лавах Збройних Сил України та зупиненням адвокатської діяльності, втім суд відмовив у задоволенні такого клопотання, яке неодноразово направлялося до суду та частково задовольнялося.

Також до суду повернулася поштова кореспонденція про виклик в судове засідання, заплановане на 07 листопада 2022 року, що була направлена на адресу позивача, повідомлену нею у позовній заяві ( АДРЕСА_4 ), та адресу реєстрації місця її проживання ( АДРЕСА_3 ), з відміткою «адресат відсутній за згаданою адресою».

ОСОБА_1 07 листопада 2022 року подала до суду клопотання про відкладення засідання на іншу ату, у зв`язку з тим, що вона захворіла та їй рекомендовано постільний режим, а новий її представник адвокат Івасишин В. П. зайнятий в судових засіданнях в інших справах, тому не може прибути у судове засідання. До клопотання ОСОБА_1 не додала заяви про розгляд справи за її відсутності.

Суди встановили, що заявниця не надала доказів її хвороби та документів, які підтверджують повноваження адвоката Івасишина В. П. на представництво її інтересів в суді.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Припису пункту 5 частини другої статті 223 ЦПК України передбачають, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення і викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належно повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності (в разі визнання явки позивача обов`язковою).

Аналіз наведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належно повідомлений про час та місце розгляду справи.

Отже, повноваженням на залишення позову без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача у судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд встановив, що, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачка та її представник, будучи належно повідомленими про день, час та місце розгляду справи, двічі поспіль не з`явилися в судове засідання, не скористалися правом подати заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, що є підставою для залишення позову без розгляду згідно з пунктом 3 частини першої статі 257 ЦПК України, та не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду.

Доводи ОСОБА_1 , наведені у касаційній скарзі про те, що вона не була належно повідомленою про розгляд справи, який призначено на 12 жовтня 2022 року та на 07 листопада 2022 року, Верховний Суд відхиляє, оскільки такі не спростовують факту її обізнаності про призначені судові засідання. У матеріалах справи наявні докази направлення судом першої інстанції судових повісток за адресою, повідомленою ОСОБА_1 суду: АДРЕСА_5 . Втім, такі поштові конверти із судовими повістками та інформаційними листами про судовий розгляд справи 12 жовтня 2022 року та 07 листопада 2022 року, скеровані позивачу, повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки інформація від позивача про зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження) чи адреси, на яку їй потрібно направляти повідомлення щодо розгляду його позову, до суду не надходила, тому суд належно повідомив заявника про судовий розгляд.

Додатково Верховний Суд врахував, що в поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 також адресу для листування зазначила: АДРЕСА_5 , а не « АДРЕСА_6 », про яку вона зазначила в касаційній скарзі. Тобто в касаційній скарзі заявник зазначила ту ж саму адресу, яка була наведена нею в суді першої інстанції, та яку вона сама ж вважає помилковою.

Верховний Суд також врахував, що заявник 07 листопада 2022 року направила до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, що додатково свідчить про її обізнаність про призначене судове засідання саме на цю дату.

За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасник судового процесу зобов`язаний належно користуватися наданими йому процесуальними правами, своєчасно вчиняти процесуальні дії з метою забезпечення якомога швидшого та ефективного судового розгляду. Тож ОСОБА_1 , знаючи про призначені судові засідання, зобов`язана була вжити заходів щодо участі в них, зокрема і з можливістю звернення до суду із клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, що раніше вона вже вчиняла.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та її представник не подавали до суду першої інстанції заяви про розгляд справи за її відсутності, а також те, що заявник була належно повідомлена про розгляд справи, Верховний Суд зробив висновок, що суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, підставно залишив без розгляду позов ОСОБА_1 .

Доводи заявника щодо запровадження воєнного стану на території України Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану продовжено Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, 17 травня 2022 року №341/2022 з 25 травня 2022 року на 90 днів, 12 серпня 2022 року № 573/2022 з 23 серпня 2022 року на 90 днів, 07 листопада 2022 року № 757/2022 з 21 листопада 2022 року на 90 діб, від 06 лютого 2023 року № 58/2023 з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, від 01 травня 2023 року № 254/2023 з 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у разі його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте, самий лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у визначений законом строк.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, в якому зазначено, що самий лише факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Заявник таких умов не зазначив.

Посилання як на підстави касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанції на неврахування правових висновків, викладених у поставах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19, та у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19, також відхиляються Верховним Судом, оскільки не впливають на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Деордієва Ірина Вікторівна, ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності; за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук Оксана Іванівна, про визнання правочину недійсним, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак