Справа № 204/8570/22
Провадження № 2/204/619/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» солідарно на його користь 5 660,00 грн. сплачених ним за неякісні медичні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 07 серпня 2019 року він звернувся до стоматологічної клініки ТОВ «НПЛЮС», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, З-Б для надання йому медичних послуг з виготовлення протезів зубів верхньої та нижньої щелеп. Він був направлений до лікаря ОСОБА_2 . Під час першого звернення до адміністратора клініки йому була названа вартість виготовлення двох щелеп, а також вартість двох особистих ложок, якість пластмаси та зубів у сумі 8 300,00 грн. Але, вже на особистому прийомі у ОСОБА_2 ним було добавлено ще дві особисті ложки вартістю по 1 300,00 грн. кожна і ще 420,00 грн. без визначення призначення платежу. Отже, 07 серпня 2019 року він сплатив всього 11 320,00 грн., а квитанцію отримав на 5 660,00 грн. ОСОБА_2 запропонував позивачу залишити йому його власні два протези, в яких позивач прийшов на прийом. Лише згодом стало ясно, що виготовлені протези є просто копіями старих протезів. В перший же день носіння виготовлених протезів була розірвана права частина слизової оболонки рота, що супроводжувалося значним крововиливом та нестерпним болем. Після проведеного коригування - скорочення правого крила протезу верхньої щелепи - протез взагалі перестав триматися на щелепі. Внаслідок зробленого ОСОБА_2 перебазування протезу верхньої щелепи протез повністю розірвав слизову оболонку ротової порожнини зліва у верхній частині. Протез нижньої щелепи був зробленим дуже товстим і також розірвав позивачу шкіру слизової та нижні ясна. Прикус зроблено дуже низьким, що виглядало так, ніби позивач зовсім без зубів. У зв`язку з викладеним позивач прийняв рішення про повернення виготовлених протезів. 30 грудня 2019 року рекомендованим поштовим відправленням він звернувся до керівника ТОВ «НПЛЮС» з відповідною скаргою. Після цього з ним телефоном зв`язався лікар ОСОБА_2 та вмовив повторити процедуру з виготовлення інших протезів, на що позивач погодився. 31 січня 2020 року ОСОБА_2 були знову зняті відтиски щелеп. 24 лютого 2020 року на прийомі у цього лікаря останній передав позивачу нові протези. Але, після нетривалого використання цих протезів, виявилось, що верхній та нижній протези є короткими і язик обмежений в дуже маленькому об`ємі, розмовляти з таким об`ємом практично неможливо. Після другої і невдалої спроби отримати у ОСОБА_2 необхідні позивачу протези, він прийняв рішення про повернення виготовлених протезів з причини неможливості їх використовування та повернення грошових коштів в сумі 11 320,00 грн. У березні 2020 року позивач направив до ОСОБА_2 відповідну заяву, але поштовий кур`єр не зміг вручити цю заяву, так як працівники стоматологічної клініки ТОВ «НПЛЮС» відмовилися отримувати заяву. Тому він був змушений вдруге 07 квітня 2020 року звернутися до керівника ТОВ «НПЛЮС» зі скаргою, в якій запропонував прийняти виготовлені непридатні для позивача протези щелеп і відшкодувати витрачені ним кошти на виготовлення протезів шляхом перерахування 11 320,00 грн. на його банківську картку або передати цю суму особисто його адвокату. Але, відповіді на скаргу позивач не отримав, у зв`язку з чим був вимушений 28 травня 2020 року звернутись з відповідною скаргою до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної адміністрації. Листом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 23 липня 2020 року за № Д-1567 позивачу був надісланий висновок за результатами клініко-експертної оцінки, згідно з яким на протезах були виявлені наступні недоліки: недопустиме скорочення задньої границі повного знімного протезу верхньої щелепи, яка повинна бути на 2 мм. позаду сліпих отворів піднебіння; поверхні протезів, які спираються на протезне ложе, не відповідають рельєфу протезного ложа. Отже, надані позивачу відповідачем ОСОБА_2 медичні послуги і реалізовані протези виявилися неякісними. При виявленні недоліків товару, на який надана гарантія, виникає презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. Таке правило є виключенням і застосовується лише у випадках постачання товару з гарантією. Пацієнт, що є споживачем послуг, у випадку виявлення у виконаних послугах недоліків, має право висунути вимоги щодо усунення недоліків і відшкодування збитків. У вересні 2022 року позивачу стало відомо, що лікар ОСОБА_2 під час надання позивачу медичних послуг з протезування від імені ТОВ «НПЛЮС» не знаходився в трудових відносинах з цим товариством, а також не мав особистої ліцензії МОЗ України на заняття приватною медичною практикою. Згідно з даними ліцензійного реєстру МОЗ, ОСОБА_2 отримав ліцензію на медичну практику № 66117, згідно з якою отримав право на заняття такою практикою лише з 19 жовтня 2021 року. Таким чином, ТОВ «НПЛЮС», яке мало відповідну ліцензію МОЗ України, не мало право доручати надання медичних послуг особі, яка не знаходиться з ним у трудових відносинах і не має права на приватну медичну практику. ТОВ «НПЛЮС», отримавши у позивача замовлення на виготовлення протезів і оплату за ці протези, цю медичну послугу позивачу не надало, оскільки фактичним її наданням займався ОСОБА_2 , тобто особа, яка не мала ніяких законних трудових правовідносин з ТОВ «НПЛЮС». Допуску працівника на роботу обов`язково повинно передувати укладення трудового договору. Відповідачі своїми спільними умисними діями, спрямованими на створення у позивача шляхом обману впевненості в законності своїх дій, кожен окремо припустилися порушення вимог закону. ТОВ «НПЛЮС» зі свого боку не надало позивачу обіцяну медичну послугу, за яку отримало плату, а ОСОБА_2 зі свого боку займався незаконною приватною медичною практикою. Вважає, що заподіяна позивачу матеріальна шкода у розмірі 11 320,00 грн. має бути відшкодована відповідачами солідарно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року у справі № 201/5579/20 позивачу було відмовлено у задоволенні позову до ТОВ «НПЛЮС» про стягнення 11 320,00 грн., але позов заявлявся з інших правових підстав. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику (повідомлення) сторін.

24 січня 2023 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» - Мізевич Д.А. до суду надійшла заява, в якій він просив продовжити процесуальний строк для надання відповідачем відзиву на позовну заяву на 7 днів, оскільки встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву пропущений відповідачем з поважної причини, директору відповідача стало відомо про наявність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 тільки 24 січня 2023 року, відповідач не мав достатнього часу для підготовки та надання суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами своєї правової позиції.

31 січня 2023 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» - Мізевич Д.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивач у позові просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти, сплачені ним за неякісні медичні послуги. Аналогічний цивільний позов з аналогічним предметом спору був пред`явлений ОСОБА_1 до ТОВ «НПЛЮС» у 2020 році, розглядався Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (справа 201/5579/20), у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, рішення суду набрало законної сили. Товариство з обмеженою відповідальністю «НППЛЮС» є офіційно зареєстрованим спеціалізованим підприємством в сфері надання медичних послуг. 07 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до клініки «НПЛЮС» зі скаргою на неякісний зубний протез, виготовлений в іншій клініці та з проханням зробити корекцію. Ортопед - стоматолог ОСОБА_2 зробив перебазування протезу, який був виготовлений в іншій клініці. Пацієнту сподобалася корекція і він запитав, чи може лікар ОСОБА_2 виготовити нові знімні протези на верхню та нижню щелепи. Ортопед - стоматолог ОСОБА_2 проконсультував пацієнта ОСОБА_1 в повному обсязі та повідомив його про терміни виконання роботи та ціни згідно прейскуранту, а також повідомив про необхідність приходити на обов`язкову корекцію після фіксації протезів. Пацієнта влаштували умови надання послуг, він здійснив оплату послуг відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 07 серпня 2019 року та записався на процедуру зняття відбитків зубних протезів. Декілька разів ОСОБА_1 приходив на примірку постановки зубів і був задоволений усіма маніпуляціями лікаря, що підтверджується особистим підписом пацієнта в медичній картці, а також медичним реєстратором ОСОБА_3 , яка в обов`язковому порядку після прийому лікаря цікавилася самопочуттям пацієнта. При останній корекції лікарем ОСОБА_2 було виявлено, що пацієнт почав самостійно коректувати протези за допомогою наждачного паперу і був попереджений, що гарантії на зубні протези будуть зняті в разі таких самостійних дій. На послідуючі огляди, на які позивача запрошував лікар ОСОБА_2 , пацієнт ОСОБА_1 відповідав у телефонних дзвінках, стверджуючи, що в нього все добре та на огляди і корекції він приходити не буде, і якщо його буде щось турбувати, він сам запишеться на прийом. Через кілька місяців пацієнт ОСОБА_1 почав писати листи та претензії до клініки та ортопеда - стоматолога ОСОБА_2 стосовно неетичної поведінки лікаря та неякісно виготовлених протезів. Пацієнт ОСОБА_1 був запрошений до клініки на огляд до головного лікаря, директора - ОСОБА_4 . У рамках лояльності в роботі з пацієнтами, ОСОБА_1 було запропоновано повторне виготовлення нових зубних протезів безкоштовно, за умов його обов`язкових оглядів та корекцій у лікаря. Пацієнт погодився і кожен наступний візит до лікаря ОСОБА_2 був узгоджений з ним. Після виготовлення та фіксації нових знімних зубних протезів на верхню та нижню шелепи, позивача все влаштувало, що також підтверджується особистим підписом ОСОБА_5 у медичній картці на кожному прийомі. Відповідно медичної карти стоматологічного хворого ОСОБА_6 , останній засвідчив своїм підписом те, що відповідач надав йому інформацію про характер його захворювання, особливості його перебігу, діагностики та лікування. Позивач був ознайомлений з планом обстеження і лікування, отримав в повному обсязі роз`яснення про характер, мету, орієнтовану тривалість діагностично-лікувального процесу та про можливі несприятливі наслідки під час його проведення, про необхідність дотримання визначеного лікарем режиму в процесі лікування. Зобов`язався негайно повідомляти лікуючого лікаря про будь-яке погіршення самопочуття. Записи у медичній картці позивач піддав сумніву при розгляді цивільної справи № 201/5579/20 у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, стверджував, що ніяких записів в картці він не робив. За клопотанням ОСОБА_1 судом була призначена судово-почеркознавча експертиза. Відповідно до Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4583-20 від 03 лютого 2021 року, записи і підписи, рукописні тексти в «Історії хвороби ортопедичного хворого» виконані самим ОСОБА_1 . Вищезазначені обставини підтвердив опитаний в якості свідка в судовому засіданні лікар ОСОБА_2 . За таких обставин сторона відповідача дії позивача розцінює як зловживання правом на звернення з позовом до суду, позивачу працівниками підприємства були надані якісні стоматологічні послуги за помірну ринкову ціну та відповідним шанобливим ставленням до нього. Посилання позивача на те, що оглянуті спеціалістами Департаменту протези були виготовлені в стоматологічній клініці ТОВ «НПЛЮС» є твердженням тільки зі слів самого позивача, будь-яких інших доказів на підтвердження виготовлення саме відповідачем оглянутих протезів суду позивачем не надано, як і не було надано спеціалістам Департаменту, про що зазначено у самому Висновку за результатами клініко-експертної оцінки. Виявлені недоліки оглянутих протезів без відповідного підтвердження їх виготовлення певною особою як раз і підтверджують факт самовільного корегування позивачем протезів попри рекомендації лікаря. Всі посилання позивача на незаконність надання йому медичних послуг лікарем ОСОБА_2 є неспроможними, так як медичні послуги ОСОБА_1 у 2020 році надавались стоматологічною клінікою ТОВ «НПЛЮС», яке мало відповідну ліцензію МОЗ України, що встановлено рішенням суду № 201/5579/20, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Лікар ОСОБА_2 був працівником ТОВ «НПЛЮС», приватною медичною практикою не займався, посилання позивача в цій частині є безпідставними. В позовній заяві позивач вказує на те, що йому відповідачі заподіяли матеріальну шкоду в розмірі 11 320,00 грн., при цьому в прохальній частині просить стягнути 5 660,00 грн. сплачених ним за, як вважає позивач, неякісні медичні послуги. Незважаючи на те, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська вже приймав рішення в цій частині, вважає за необхідне звернути увагу суду на надані документи відповідачу від керівництва КЗ «Обласна стоматологічна поліклініка» та відповідні рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з аналогічного предмету спору за позовом ОСОБА_1 . Вважає, що встановлений судом строк для подачі відзиву на позовну заяву пропущений відповідачем з поважної причини, оскільки з 26 грудня 2022 року по 24 січня 2023 року директор ТОВ «НПЛЮС» перебував у черговій відпустці, зв`язку з ним не було, директору відповідача стало відомо про наявність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 тільки 24 січня 2023 року, та саме в цей день директор ОСОБА_7 звернувся за правовою допомогою до адвоката. Відповідач не мав достатнього часу для підготовки та надання суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами своєї правової позиції. На час звернення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з відзивом на позовну заяву відповідач оплатив правничу допомогу адвоката у сумі 14 070,00 грн. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, а також стягнути з останнього несені судові витрати на правову допомогу в сумі 14 070,00 грн.

15 лютого 2023 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач вважає, що відзив на позов має бути залишений без розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач не навів жодної причини в обгрунтування пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, яка може бути визнана поважною. Факт знаходження директора Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» з 20 грудня 2022 року по 24 січня 2023 року у відпустці не є поважною причиною пропуску строку на подання відзиву. Крім того, відповідачем у справі є не директор ТОВ «НПЛІОС» - Нігай Ігор, а юридична особа, керівником якої на час відпустки директора залишається інша уповноважена особа. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на докази, які не мають відношення до підстав позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 204/8570/22. Підставою позовних вимог ОСОБА_1 є не надання неякісних стоматологічних послуг ТОВ «НПЛІОС», а ненадання ТОВ «ПЛЮС» таких послуг взагалі, оскільки грошові кошти за ці послуги були отримані ТОВ «НПЛЮС», а надавала послуги особа, яка не мала ніякого відношення до ТОВ «НПЛІОС» - ОСОБА_8 . Підставами позовних вимог не є питання про якість наданих послуг ТОВ «НПЛІОС» або ОСОБА_2 . Крім того, відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 14 070,00 грн. Розмір зазначених витрат і обставини їх оплати свідчать про безпідставне намагання відповідача штучно створити позивачу фінансові санкції за намагання захистити себе у судовому порядку. При ціні позову у 5 660,00 грн. витрати на правову допомогу в розмірі 14 070,00 грн. є очевидно не співрозмірними. Крім того, адвокат Мізевич Д.А. приймав участь у справі № 201/5579/20, копії рішень у якій додані до відзиву на позовну заяву. У зв`язку з викладеним просив залишити відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» без розгляду.

Розглянувши заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» - Мізевич Д.А. про продовження процесуального строку, встановленого судом, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» строку для надання відзиву на позовну заяву, оскільки на момент отримання 27 грудня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» позовної заяви з додатками, директор цього Товариства ОСОБА_9 згідно наказу № 7-в від 20 грудня 2022 року (а.с. 82) перебував у відпустці (з 26 грудня 2022 року по 24 січня 2023 року) та одразу після закінчення строку відпустки 24 січня 2023 року уклав з адвокатом Мізевич Д.А. договір про надання правової допомоги № 05 (а.с. 86-89), і у достатньо стислий строк (сім днів) 31 січня 2023 року подав до суду відзив. Суд також вважає, що кожен учасник справи має право викласти свої заперечення проти позову і подати відповідну заяву по суті справи. Також слід враховувати, що оскільки дана справа розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідач матиме можливість викласти свої заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору лише у відзиві на позовну заяву.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» (ЄДРПОУ - 39344920) є офіційно зареєстрованою юридичною особою, основним видом діяльності якої є стоматологічна практика.

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до стоматологічної клініки Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС», яка розташована в місті Дніпрі по вул. Княгині Ольги, з метою перебазування знімного протезу, який був виготовлений в іншій клініці. Перебазування з`ємного протезу було виконано лікарем ОСОБА_2 .

07 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» з метою виготовлення знімних протезів на верхню та нижню щелепи. Того ж дня ОСОБА_1 сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» 5 660,00 грн., підстава - протезування, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 07 серпня 2019 року (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Також, 07 серпня 2019 року лікарем ОСОБА_2 у ОСОБА_1 були зняті відтиски під повний знімний протез на верхню та нижню щелепи.

Декілька разів ОСОБА_1 приходив на примірку постановки зубів на верхню та нижню щелепи та 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 була проведена здача двох повних протезів на верхню та нижню щелепи.

Вищевказані обставини підтверджується медичною карткою стоматологічного хворого № 112 2019 щодо пацієнта ОСОБА_1 (а.с. 122-124), а також були встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року по справі № 201/5579/20 (а.с. 17-22). В свою чергу, постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/103566895, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року було залишено без змін.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 поставив свій підпис у медичній картці стоматологічного хворого № 112 та зазначив, що протезуванням задоволений.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року по справі № 201/5579/20 судом також було встановлено, що при останній корекції лікарем ОСОБА_2 було виявлено, що пацієнт ОСОБА_1 почав самостійно коректувати протези в домашніх умовах за допомогою наждачного паперу і був попереджений, що гарантії на зубні протези будуть зняті в разі таких самостійних дій. На наступні огляди, на які позивача запрошував лікар ОСОБА_2 , пацієнт ОСОБА_1 відповідав у телефонних дзвінках, стверджуючи, що в нього все добре та на огляди і корекції він приходити не буде, і якщо його буде щось турбувати, він сам запишеться на прийом. Через кілька місяців пацієнт ОСОБА_1 почав писати листи та претензії до клініки та ортопеда-стоматолога ОСОБА_2 стосовно неетичної поведінки лікаря та неякісно виготовлених протезів. Пацієнт ОСОБА_1 був запрошений до клініки на огляд до головного лікаря, директора - ОСОБА_4 . У рамках лояльності в роботі з пацієнтами, ОСОБА_1 було запропоновано повторне виготовлення нових зубних протезів безкоштовно, за умови його обов`язкових оглядів та корекцій у лікаря. Пацієнт погодився і кожен наступний візит до лікаря ОСОБА_2 був узгоджений з ним.

Після виготовлення та фіксації нових знімних зубних протезів на верхню та нижню щелепи, позивача все влаштувало, що також підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 у медичній картці на кожному прийомі.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 було здійснено постановку зубів та у медичній картці ОСОБА_1 поставив свій підпис та зазначив, що протезуванням зубів задоволений. Цього ж дня ОСОБА_1 підписав Інформаційну добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування і на проведення операції та знеболювання, в якій підтвердив, що: одержав інформацію про характер його захворювання, особливості його перебігу, діагностики та лікування; отримав в повному обсязі роз`яснення про характер, мету, орієнтовану тривалість діагностично-лікувального процесу та про можливі несприятливі наслідки під час його проведення, про необхідність дотримання визначеного лікарем режиму в процесі лікування; зобов`язався негайно повідомляти лікуючого лікаря про будь-яке погіршення самопочуття; був проінформований, що недотримання рекомендацій лікуючого лікаря, режиму прийому призначених препаратів, безконтрольне самолікування можуть ускладнити лікувальний процес та негативно позначитися на стані здоров`я; надані в доступній формі інформація про ймовірний перебіг захворювання і наслідки у разі відмови від лікування.

24 лютого 2020 року ОСОБА_1 була проведена здача знімних протезів на верхню та нижню щелепи, надані рекомендації по експлуатації протезів. У медичній картці ОСОБА_1 знову поставив свій підпис та зазначив, що протезуванням зубів задоволений, претензій не має.

Відповідно до висновку експерта № 4583-20 судово-почеркознавчої експертизи від 03 лютого 2021 року записи і підписи, рукописні тексти в «Історії хвороби ортопедичного хворого» медичної картки № 112 2019 ОСОБА_1 виконані самим ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вже було встановлено у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року по справі № 201/5579/20 після звернення ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» для надання йому стоматологічних послуг, працівники клініки проконсультували його з планом лікування та вартістю цих послуг. Позивач, будучи обізнаним з умовами запропонованого лікування, сплатив грошові кошти відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 07 серпня 2019 року, тим самим сторони уклали договір, дійшовши згоди по всім основним умовам надання та приймання послуг з лікування. Відповідач виконав всі взяті на себе зобов`язання щодо надання послуг з протезування позивача. ОСОБА_1 отримав вказані послуги, оплатив їх та особисто здійснив декілька записів у медичній картці про те, що наданими послугами задоволений, претензій не має.

03 березня 2020 року ОСОБА_2 у медичній картці ОСОБА_1 було зроблено запис про те, що відбулась корекція протезів, на протезах верхньої та нижньої щелепи видна корекція протезу не у клініці «НПЛЮС».

27 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації зі скаргою від 25 травня 2020 року з метою перевірки якості надання йому медичної допомоги в умовах ТОВ «НПЛЮС». У висновку за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_1 зазначено, що при огляді зубних протезів (зі слів пацієнта виготовлених у ТОВ «НПЛЮС») відмічається: недопустиме скорочення задньої границі повного знімного протезу верхньої щелепи, яка повинна бути на 2 мм позаду сліпих отворів піднебіння; поверхні протезів, які спираються на протезне ложе, не відповідають рельєфу протезного ложа в результаті наявності на них погано заполірованих борозен від крупнозернистого абразивного імовірно не медичного інструменту, що перешкоджає адгезії (прилипанню) протезів до протезного ложа; також на цих ділянках маються занадто поліровані ділянки, що також не покращують адгезію (а.с. 127-128).

У червні 2020 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди (справа № 201/5579/20). Однак, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року було залишено без змін.

Звертаючись у жовтні 2022 року до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилаючись на те, що надані йому відповідачами медичні послуги і реалізовані протези виявились неякісними, просив стягнути з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» солідарно на його користь 5 660,00 грн. сплачених ним за неякісні медичні послуги.

Так, відповідно до пункту 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 17 частини 1 статті 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Отже, зі змісту частини 1 статті 679 ЦК України вбачається, що відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару.

У частині 2 статті 679 ЦК України визначено, що якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

При цьому, посилання сторони позивача у позовній заяві на наказ Міністерства охорони здоров`я № 507 від 28 грудня 2002 року «Про затвердження нормативів надання медичної допомоги та показників якості медичної допомоги» є безпідставним та помилковим, оскільки даний наказ МОЗ втратив чинність ще у 2014 році на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я від 08 травня 2014 року № 310 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства охорони здоров`я України».

Для відшкодування позивачу вартості наданих послуг в даному випадку обов`язковому встановленню та доведенню підлягає факт виготовлення відповідачем для позивача та встановлення позивачу зубних протезів неналежної якості, тобто факт надання неякісних медичних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Однак, позивачем на підтвердження виготовлення відповідачем та встановлення позивачу зубних протезів неналежної якості не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів.

Навпаки, з медичної картки стоматологічного хворого № 112 2019 пацієнта ОСОБА_1 вбачається, що ним неодноразово здійснювались відмітки у медичній картці про те, що протезуванням та встановленням зубних протезів він задоволений, претензій не має.

На підтвердження неналежної якості виготовлених відповідачем зубних протезів позивач надав єдиний доказ - Висновок за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_1 , в якому зазначено, що були виявлені такі недоліки (відхилення): недопустиме скорочення задньої границі повного знімного протезу верхньої щелепи, яка повинна бути на 2 мм позаду сліпих отворів піднебіння; поверхні протезів, які спираються на протезне ложе, не відповідають рельєфу протезного ложа.

Однак, проаналізувавши вказаний висновок суд приходить до переконання, що вказаний Висновок достеменно не підтверджує факту виготовлення відповідачем для позивача та встановлення позивачу знімних зубних протезів неналежної якості. Так, у Висновку за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_1 , а саме у пункті 5, зазначено, зокрема, що поверхні протезів, які спираються на протезне ложе, не відповідають рельєфу протезного ложа в результаті наявності на них погано заполірованих борозен від крупнозернистого абразивного імовірно не медичного інструменту, що перешкоджає адгезії (прилипанню) протезів до протезного ложа; також на цих ділянках маються занадто поліровані ділянки, що також не покращують адгезію. У пункті 4 даного висновку також зазначено, що на прийомі у лікаря ОСОБА_2 ОСОБА_1 повідомляв, що під час використання зубних протезів самостійно не медичними засобами проводив корекцію пластинок, що є порушенням лікувального процесу.

Отже, Висновок за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_1 свідчить лише про те, що на момент огляду надані ОСОБА_1 зубні протези містили недоліки, однак жодним чином не підтверджує того факту, що недоліки зубних протезів виникли у зв`язку з неякісним їх виготовленням, а не у зв`язку з порушенням позивачем правил користування ними.

У рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року по справі № 201/5579/20 також було встановлено, що лікарем ОСОБА_2 було виявлено, що пацієнт ОСОБА_1 почав самостійно коректувати протези в домашніх умовах за допомогою наждачного паперу. Під час розгляду справи № 201/5579/20 не знайшли своє підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому суд прийшов до висновку, що на відповідача не може бути покладено обов`язок відшкодувати її повернути кошти, замінити товар на новий або сплата неустойки у повному обсязі.

З протоколу засідання лікарської комісії в стоматологічній клініці ТОВ «НПЛЮС» від 29 червня 2020 року вбачається, що порушень щодо наданих стоматологічних послуг пацієнту ОСОБА_1 та неякісно виготовлених для нього зубних протезів ортопедом стоматологом ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 122).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подання доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надання позивачу неякісних медичних послуг, а також доказів, що недоліки зубних протезів виникли саме з вини відповідачів. Будь-яких доказів, що відповідачі неналежним чином виконали умови договору та медичні послуги були надані неналежної якості під час розгляду даної справи судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою.

Однак, на теперішній час судом не встановлено порушення відповідачами ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» прав позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів щодо надання позивачу неякісних медичних послуг, під час розгляду справи не встановлено і правових підстав для відшкодування позивачу вартості наданих послуг у розмірі 5 660,00 грн.

При цьому, без доведеності факту надання позивачу неякісних медичних послуг та завдання шкоди передчасним є і вирішення питання про те, з кого слід стягувати вартість наданих послуг та суму завданої шкоди.

Суд вважає безпідставними та недоведеним належними, допустимими та достатніми доказами посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «НПЛЮС». З цих же міркувань суд не вбачав підстав для задоволення заявлених позивачем клопотань по витребування доказів, оскільки докази, які просив витребувати позивач, не відносяться до предмета доказування по даній справі та не можуть переконливо свідчити про відсутність між відповідачами трудових правовідносин.

Твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 на момент надання йому медичних послуг не мав медичної ліцензії суд до уваги не бере, оскілки судом встановлено та доводиться матеріалами справи, що стоматологічні послуги з виготовлення та встановлення зубних протезів йому надавало ТОВ «НПЛЮС», яке мало відповідну медичну ліцензію для надання зазначених послуг станом на серпень 2019 року, що підтверджується загальнодоступними відомостями з Ліцензійного реєстру МОЗ України (https://e-mis.com.ua/moz/42074).

Судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що відповідач порушив ці права.

З огляду на вищевикладене, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт виготовлення для позивача та встановлення знімних зубних протезів неналежної якості, з урахуванням того, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для повернення позивачу сплачених ним грошових коштів за надані медичні послуги у розмірі 5 660,00 грн., суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Мізевич Д.А., що підтверджується ордером серії АЕ № 1175546 від 24 січня 2023 року (а.с. 90) та Договором про надання правової допомоги № 05 від 24 січня 2023 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» в особі директора Нігай І.О. та адвокатом Мізевич Д.А. (а.с. 86-89).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

30 січня 2023 року між адвокатом Мізевич Д.А. та Товариством з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» було підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору № 05 про надання правової допомоги від 24 січня 2023 року, в якому зазначено, що адвокатом біли надані Товариству з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» наступні послуги: ознайомлення з матеріалами позовної заяви у цивільній справі № 204/8570/22 та правовий аналіз виниклих спірних правовідносин 2 години; надання правової консультації 1 година; складання та подання 30 січня 2023 року відзиву на позовну заяву 4 години. Загальна сума гонорару адвоката 14 070,00 грн. (30% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на дату надання послуг х на кількість робочого часу на виконання доручення за договором) (а.с. 91).

30 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» сплатило на користь адвоката Мізевич Д.А. 14 070,00 грн. в якості оплати згідно з договором № 05 від 24 січня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 2238 від 30 січня 2023 року (а.с. 92).

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником відповідача документально доведено, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у справі, яка полягає у складанні відзиву на позовну заяву.

Але, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, враховуючи ціну позову у справі, яка становила всього 5 660,00 грн., виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена стороною відповідача вартість (14 070,00 грн.), обсяг виконаної адвокатом роботи та час на виконання роботи (7 годин) є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, вартість однієї години роботи у розмірі 30% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на дату надання послуг (тобто 2 010,00 грн.), як і час, витрачений на проведення правового аналізу і складання відзиву на позовну заяву (7 годин), є очевидно завищеними та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом робіт. Крім того, судом враховується, що у відповіді на відзив позивач не погоджувався з розміром судових витрат відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС».

З урахуванням складності справи, виконаної адвокатом Мізевич Д.А. роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а також враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати в цій частині компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 15, 16, 638, 679, 901 Цивільного кодексу України,Закону України «Про захист прав споживачів» та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» про захист прав споживача - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» (місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Миру, буд. 67-А, кв. 70, ЄДРПОУ - 39344920) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень, 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 20 лютого 2023 року.

Суддя Д.Л. Черкез