Справа № 127/7570/23
Провадження № 22-ц/801/2051/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуСправа № 127/7570/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Моторно (транспортне) страхове бюро України,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Воробйова В. В. в м. Вінниця, дата складання повного рішення 14 липня 2023 року,-

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Моторно (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2022 року о 18:30 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 109 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВМW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ореl Meriva д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб Ореl Meriva здійснив інерційний рух та здійснив зіткнення з транспортним засобом GEELY д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року у справі №127/121/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що він є власником транспортного засобу Ореl Meriva та учасником бойових дій, тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при цьому, транспортний засіб відповідача не забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на дату ДТП.

ОСОБА_1 звертався до Моторно (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, проте йому було відмовлено в реєстрації заяви так, як обидва автомобілі не забезпечені договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до авто товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ореl Meriva д.н.з. НОМЕР_2 , становить 42 800, 63 грн.

В результаті ДТП позивачу було спричинено також моральну шкоду, яка виразилась у тому, що він нервував внаслідок ДТП, втратив можливість використовувати автомобіль в професійному та особистому житті, автомобіль зазнав суттєвої втрати товарного вигляду, він витрачав час для вирішення питань щодо ремонту автомобіля, відмовою винуватця в досудовому врегулюванні спору та необхідності відновлення порушених прав. Моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 20 000,00 грн.

Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодовувати шкоду, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 42 800, 63 грн, 1812, 19 грн витрат понесених в зв`язку з проведенням авто товарознавчого дослідження та 20 000 моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42 800, 63 грн матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 1 812, 19 грн витрат, понесених в зв`язку з проведенням авто товарознавчого дослідження та 5 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат: стягнуто з відповідача на користь позивача 11 550, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 826, 67 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення матеріальних збитків з відповідача, оскільки в даному випадку МТСБУ не несе відповідальності, а відтак така відповідальність покладається на винуватця ДТП як особу, яка спричинила матеріальні збитки. В зв`язку з цим відповідач має відшкодувати також витрати позивача на проведення авто товарознавчого дослідження та моральну шкоди, спричинену ДТП, розмір якої суд визначив з урахуванням обставин ДТП та моральних страждань позивача. При розподілі судових витрат суд застосував принцип пропорційності відносно суми задоволених вимог

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки на момент вчинення ДТП його цивільна відповідальність не була застрахована, тому позивач має право на страхове відшкодування саме з МТСБУ за рахунок коштів з централізованих резервних фондів у відповідності до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не з відповідача, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вважає, що розмір збитків доведений неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, позивачем також не доведено, що він поніс душевні страждання. Крім того, вказує, що визначений судовим рішенням розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 550, 00 грн не відповідає принципам розумності, є не співмірними з витраченим часом, складністю справи, ціною позову, а тому не підлягав відшкодуванню.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено такі обставини:

-Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Ореl моделі Meriva, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 11-12).

-Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 10).

-Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року у справі №127/121/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн на користь держави (а. с. 13-14). В постанові встановлено наступне: 27 грудня 2022 року о 18:30 год. в м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 109, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВМW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ореl Meriva д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб Ореl Meriva д.н.з. НОМЕР_2 здійснив інерційний рух та зіткнення з транспортним засобом GEELY д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

-Перелік пошкоджених та деформованих складових вказано у акті огляду транспортного засобу від 04.01.2023 року (а.с. 21).

-Згідно із висновком експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження № 26/23-21 від 09 січня 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ореl Meriva д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску внаслідок його пошкодження під час ДТП, що сталось 27 грудня 2022 року о 18.20 год. з автомобілем БМВ Х5 д.н.з НОМЕР_1 , станом на 04 січня 2023 року складає 42 800,63 грн (а. с. 17-26).

-Сторонами не заперечується, що їх автомобілі не були забезпеченні договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час вчинення ДТП, що підтверджено відповідними витягами (а. с. 52-55);

-на запит представника ОСОБА_1 адвоката Драчук Т. М. МТСБУ 25 лютого 2023 року надало відповідь, з якої вбачається, що МТСБУ не має підстав для здійснення регламентної виплати на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, заподіяну транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а по відношенню до транспортного засобу потерпілого на дату дорожньо-транспортної пригоди відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, незалежно від належності потерпілого до категорії громадян, які звільнені від даного виду страхування на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону (а. с. 15).

Між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 1.7. статті 1 Закону № 1961-IV визначено, що забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Отже, необхідною умовою для проведення зазначеної регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є факт наявності полісу згаданого виду страхування, у якому такий транспортний засіб зазначено. Відсутність чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому внесена інформація про транспортний засіб, що приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, свідчить про незабезпеченість такого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України № 1961-IV, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

В справі що розглядається суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 звільнений від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності, відтак його транспортний засіб є незабезпеченим в розумінні пункту 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV, а цивільна відповідальність винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 не застрахована на момент ДТП, - дійшов правильного висновку, що в даному випадку немає підстав для здійснення регламентної виплати МТСБУ на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону, за шкоду заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому суд першої інстанції вірно послався на правову позицію , викладену в постанові Верховного суду від 31.10.2018 у справі № 204/3413/16-ц.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В справі що розглядається винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, в результаті якої позивачеві ОСОБА_1 було спричинено збитки, встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року у справі №127/121/23, тому з огляду на приписи ст. 1166, 1187 ЦК України та відсутність обов`язку МТСБУ здійснити регламентну виплату, суд першої інстанції правильно виснував, що шкода, спричинена позивачеві в результаті ДТП, має бути відшкодована відповідачем ОСОБА_1 .

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий повинен був звертатися до МТСБУ, - є лише власним тлумаченням відповідачем норм закону, який регулює дані правовідносини.

Не спростовують доводи апеляційної скарги і висновки суду першої інстанції щодо розміру майнового відшкодування: розмір матеріальної шкоди доведений висновком експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження № 26/23-21 від 09 січня 2023 року (а. с. 17-26). Заперечуючи такий розмір шкоди, відповідач його не спростував, не навів конкретних аргументів, а обмежився лише тим, що він з ним не згоден.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виснує, що вони не спростовують висновки суду першої інстанції, з огляду на натсупне.

Частинами 1 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру моральної шкоди не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь - якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Задовольняючи частково позов та визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції врахував характер події, яка сталась та те, що позивач пережив негативні емоції, викликані діями відповідача, відтак дійшов висновку, виходячи з принципів розумності та співмірності, про часткове задоволення позову на суму 5 000, 00 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки безумовним є те. що позивач зазнав хвилювань через пошкодження належного йому транспортного засобу, вживав додаткових зусиль для відновлення порушених прав, а визначений судом розмір відшкодування є справедливим та відповідним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що не підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, адже не відповідають принципам розумності, є не співмірними витраченому часу, складності справи, ціні позову, також не можуть бути прийняті апеляційним судом як підстава для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині, оскільки матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, доказів завищення суми гонорару та в чому полягає не співмірність його розміру складності справи, відповідачем не наведено.

Апеляційний суд виснує, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, районний суд вірно застосував положення статті 137, 141 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та врахував ту обставину, що позовні вимоги задоволено частково.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновку суду першої інстанції, апеляційний суд підсумовує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження, а рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що подана апеляційна скарги не підлягає до задоволення, понесені судові витрати ОСОБА_2 слід залишити за ним, доказів понесення судових витрат в апеляційній інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк