Номер провадження: 22-ц/813/3222/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Трофименка О.О.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, правонаступником якого є Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Одеській області, Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцова Ольга Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Найди Дмитра Івановича

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року, ухваленого Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Салтан Л.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц її позов до ОСОБА_6 про зобов`язання знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири

АДРЕСА_1 задоволено.

25 травня 2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року, що набрала законної сили 16 січня 2018 року, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О. Г. з прийняття постанови від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови та скасовано зазначену постанову державного виконавця.

Постановою державного виконавця від 02 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови відновлено.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

На даний час рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц залишається невиконаним, чим порушується її право, передбачене статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у справі № 520/17779/14-ц таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що прибудова до квартири не є самочинно збудованою, так як після закінчення виконавчого провадження (25 грудня 2015 року) вона була введена до експлуатації, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв. м, яке було відчужено ОСОБА_2 18 травня 2018 року за договором купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_2 не є власником квартири, тому його не може бути зобов`язано знести за власний рахунок прибудову до квартири, що знаходиться у власності іншої особи.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18 травня 2018 року, власником нежитлового приміщення, а саме аптеки, за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 , загальна площа об`єкта - 74,9 кв. м. Підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер 7-445, посвідчений 18 травня 2018 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою. Дані обставини стали підставою для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У постанові від 09 липня 2019 року, якою ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року залишено без змін, апеляційний суд зазначив, що не може надати належної оцінки оформленню документів з прийняття до експлуатації та внесення змін до реєстраційних даних на нерухомість, оскільки вирішення питань правомірності набуття права власності та законності дій боржника неможливе в межах провадження за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Водночас апеляційний суд зазначив, що позивач має право оскаржити відповідні дії та їх наслідки в самостійному провадженні з метою відновлення статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню. Разом з тим, відновлення лише статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню, не може бути достатнім для відновлення порушених прав, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відновлення виконавчого провадження у такому випадку. Крім оскарження дій та їх наслідків, що призвели до визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачка змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинно зведеної прибудови.

Після набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 pоку справа № 520/17779/14-ц, законної сили, з метою невиконання судового рішення, ОСОБА_2 були вчинені певні дії, що призвели до наступних наслідків.

03 серпня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області під № ОД 94 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 .

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 травня 2018 pоку, індексний № 41169584, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою Ольгою Володимирівною зареєстровано право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого АДРЕСА_2 .

Підставою виникнення права власності ОСОБА_3 є договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О. В. від 18 травня 2018 pоку, серія та № 7-445.

Позивачка вважала, що зазначені реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрація права власності ОСОБА_3 проведені не лише з порушенням встановленими законодавством порядками вчинення відповідних дій, а й з порушенням засад судочинства щодо обов`язковості судових рішень.

Зареєстрована 03 серпня 2016 року під № ОД94 декларація про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 , містить недостовірні данні щодо відсутності змін геометричних розмірів фундаментів у плані, оскільки в результаті проведення реконструкції до квартири зведено прибудову за межами геометричних розмірів фундаментів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року, справа № 815/2677/13-а, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня 2013 року, № ОД 7, за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, справа № 815/8379/13-а, що набрала законної сили, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 , про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири для розміщення аптеки від 15 липня 2013 року, № ОД69, за вказаною адресою.

Отже, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, повторно вчиняє дію, яка вже скасовувалася у судовому порядку як неправомірна.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року, справа № 815/6715/14, що набрала законної сили 01 квітня 2015 року, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. від 22 серпня 2013 року № 5243523 про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення аптеки, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення аптеки, за вказаною адресою.

На момент посвідчення договору купівлі-продажу від 18 травня 2018 року держаним нотаріусом Шевцовою О. В. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив лише інформацію про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 43,1 кв. м, по АДРЕСА_3 .

Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 38416347 від 02 червня 2015 року.

Таким чином, державний нотаріус Шевцова О. В. посвідчила договір купівлі-продажу нежитлового приміщення аптеки за відсутності реєстрації права власності на це майно за покупцем.

Ураховуючи викладене, із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 376, 391 ЦК України, Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ОСОБА_7 вважає, що спірний об`єкт самочинного будівництва не може втратити таке визначення у майбутньому у разі реєстрації прав на нього або будь-яких цивільних угод, з метою захисту свого права власності просила суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 , вчинену департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 03 серпня 2016 року під № ОД 94; скасувати рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцової О.В. від 18 травня 2018 року, індексний № 41169584, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2 , та реєстрацію права власності ОСОБА_3 від 18 травня 2018 року, індексний номер витягу 124469312, на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв.м, розташованого в АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову до квартири АДРЕСА_4 .

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року апеляційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника Найди Д.І. вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року як ухвалене із грубим порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухваленим без проведення судового розгляду, без зясування судом обставин, що мають значення для справи, без дослідження доказів, із грубим недотриманням вимог частини 5 статті 411 ЦПК України щодо обов`язковості висновків суду касаційної інстанції, скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі не врахував висновків суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій, та знехтувавши своїм процесуальним обов`язком, ухвалив таке ж саме рішення, з тією ж незмінною мотивувальною частиною, що була викладена у попередніх скасованих судових рішеннях, помилково не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, на що також звертав увагу ВС; справа призначалася до розгляду неодноразово, однак судові засідання відкладалися з різних причин, у визначений судом час 10 лютого 2022 року представник позивачки з`явився до суду, але суддею було повідомлено, що у зв`язку з її хворобою судове засідання не відбудеться та запропоновано представникам сторін подати заяву про розгляд справи за їх відсутності, однак представник позивачки таку заяву не подавав та залишив приміщення суду, проте цього дня судом було ухвалене оскаржуване рішення із зазначенням про присутність представника позивачки під час судового розгляду, що не відповідає дійсності, фактично суд не дав оцінки тому, що повторні реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 03 серпня 2016 року під № ОД 94, реєстрація права власності на цей об`єкт як нежитлове приміщення аптеки та відчуження нерухомості відбувалися за волевиявленням ОСОБА_5 у той час, коли в нього були відсутні права на прибудову у складі цього об`єкта, а існував лише обов`язок знести прибудову в силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц, а відповідач департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області повторно вчиняє дію, яка вже скасовувалася у судовому порядку як неправомірна, і державний нотаріус Шевцова О.В. 18.05.2018 посвідчує договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення за відсутності реєстрації такого права власності на це мйно за продавцем, оскільки Реєстр містив інформацію лише про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 43,1 квм по АДРЕСА_3 ; всупереч помилковим висновкам суду про необґрунтованість позову позивачкою належно доведено порушення самочинним будівництвом її права власності з огляду на початок виконання будівельних робіт без узгодження з усіма власниками суміжних приміщень проектних рішень щодо реконструкції квартири, за захистом якого она звернулася до суду та яке захищене судом шляхом зобов`язання первісного власника ОСОБА_5 знести прибудову до квартири, проте таке стало неможливим внаслідок недобросовісних дій останнього, який відчужив майно на користь останнього набувача ОСОБА_3 ; висновок суду, що факт реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації виключає можливість віднесеня такого об`єкта до самочинного, не ґрунтується на вимогах закону.

Справа перебувала у провадженні судді судді ОСОБА_8 , розгляд призначений на 25 травня 2023 о 10.25 год.

Рішенням від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_8 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_8 , в провадженні якої як судді-доповідача перебувала вказана справа, справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Цюра Т.В., Комлева О.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2023 року у відповідності до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

Ухвалою суду від 31 березня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 13 червня 2023 року о 14-15 год.

Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року вилучено суддю Лозко Ю.П. у зв`язку з надходженням у відпустці, новий суддя Карташов О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року залучено до участі у справі в якості правонаступника Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області -Державну інспекцію архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Одеській області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023 вилучено суддю Карташова О.Ю., новий суддя у складі суду Лозко Ю.П.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Найда Д.І., підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_9 , адвокат Гусельщикова М.А. апеляційну скаргу не визнала.

Представник Державної інспекції архітектури та містобудування України покладався на розсуд суду щодо апеляційного перегляду, оскільки вважав відсутніми підстави для процесуального правонаступництва ДІАМ замість ліквідної ДАБІ, крім того уповноваженим органом на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, розташованих в межах міста Одеса, є Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, зокрема, щодо об`єктів з середнім класом наслідків (СС2), у зв`язку із чим просила замінити відповідача з ДІАМ на УДАБК Одеської міської ради, залучити останнього у якості відповідача та виключити ДІАМУ як відповідача у справі.

Інші учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали учяасть у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: Одеська міська рада, Управління Архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про знесення самочинної прибудови задоволено. Зобов`язано ОСОБА_10 знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_4 .

25 травня 2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист з примусового виконання вказаного судового рішення.

25 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси 25 травня 2015 року, про зобов`язання ОСОБА_10 знести за власний рахунок самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року, що набрала законної сили 16 січня 2018 року, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О. Г. з прийняття постанови від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови та скасовано зазначену постанову державного виконавця.

03 серпня 2016 року департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області під № ОД 94 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 .

Постановою державного виконавця від 02 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови відновлено.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у справі № 520/17779/14-ц таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що прибудова до квартири не є самочинно збудованою, так як після закінчення виконавчого провадження (25 грудня 2015 року) вона була введена до експлуатації, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв. м, яке було відчужено ОСОБА_2 18 травня 2018 року за договором купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_2 не є власником квартири, тому його не може бути зобов`язано знести за власний рахунок прибудову до квартири, що знаходиться у власності іншої особи.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 травня 2018 pоку, індексний № 41169584, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О.В. зареєстровано право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2 .

Підставою виникнення права власності ОСОБА_3 є договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О.В. від 18 травня 2018 pоку, серія та № 7-445.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року, справа № 815/2677/13-а, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня 2013 року, № ОД 7, за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, справа № 815/8379/13-а, що набрала законної сили, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 , про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири для розміщення аптеки від 15 липня 2013 року, № ОД69, за вказаною адресою.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року, справа № 815/6715/14, що набрала законної сили 01 квітня 2015 року, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. від 22 серпня 2013 року № 5243523 про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення аптеки, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення аптеки, за вказаною адресою.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що в зв`язку зі здійсненням ремонту та змін в квартирі АДРЕСА_4 , відповідачем ОСОБА_11 були порушені: 1) права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку; та 2) санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, не доведено, що при реконструкції квартири відповідачем були не додержані архітектурні, санітарні, екологічні, протипожежні та інші вимоги і правила, а також здійснена зміна окремих конструктивних елементів житлового багатоквартирного будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність, а інші відхилення не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про перебудову та приведення квартири до попереднього стану шляхом знесення прибудови. Отже, сам факт самовільної реконструкції квартири не є підставою для задоволення позовних вимог про зобов`язання привести її у попередній стан, шляхом знесення прибудови. Відповідач ОСОБА_3 є добросовісним набувачем. На момент укладення договору купівлі-продажу нотаріусом були перевірені підстави набуття права власності на дане нежитлове приміщення колишнім власником ОСОБА_11 . Серед таких підстав є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року та декларація про готовність об`єкта до експлуатації під № ОД94, видана департаментом ДАБІ в Одеській області 03 серпня 2016 року. На теперішній час відсутнє самочинне будівництво в силу його узаконення, такої квартири, про яку йдеться в позові, взагалі не існує, оскільки вона змінила свій статус на нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_3 .

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (частина п`ята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини дев`ятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Пред`являючи вимоги про знесення самочинного будівництва, позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Управління Архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про знесення самочинної прибудови задоволено. Зобов`язано ОСОБА_10 знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_4 . Вказане рішення суду не виконано, змінено статус спірної квартири з прибудовою на нежитлове приміщення - аптеку, після чого ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу приміщення аптеки із ОСОБА_3 .

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частини перша та друга статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво (частина сьома статті 376 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 ЦК України).

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, що є необхідним для підтвердження права власності, і самостійного значення для виникнення права власності немає, оскільки визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

У пункті 55 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33)).

Встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року, справа № 815/2677/13-а, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 14 березня 2013 року № ОД17 та зобов`язання відповідача подати інформацію про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт задоволено. Скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня 2013 року, № ОД 7, за адресою: АДРЕСА_3 .

У вказаній справі судами встановлено, що позивачкою доведено факт порушення відповідачем її прав та законних інтересів, що полягає у реєстрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області поданої ОСОБА_2 декларації № ОД17 про початок виконання будівельних робіт без узгодження з усіма власниками суміжних приміщень проектних рішень щодо реконструкції квартири АДРЕСА_4 відповідно до вимог містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 28 лютого 2013 року, які в тому числі, стали підставою для реєстрації відповідачем спірної декларації.

У відповідності до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції по теперішній справі, Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року, зокрема вказав, що за наведених обставин посилання судів під час ухвалення рішень про відмову у задоволенні позову на те, що позивачкою не доведено, що у зв`язку зі здійсненням ремонту та змін в квартирі АДРЕСА_4 , відповідачем ОСОБА_11 були порушені права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, є безпідставними.

Також Верховний Суд у вказаній постанові від 08 червня 2021 року зазначив, що «правовий висновок, наведений у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, на який послався суд апеляційної інстанції при вирішенні зазначеного спору, зокрема, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, а тому виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення, стосується позовних вимог про визнання неправомірною та скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації за відсутності додаткових позовних вимог, таких як скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва.

У справі, що переглядається у касаційному порядку, ОСОБА_1 заявила вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та знесення об`єкту самочинного будівництва, а тому посилання судів на зазначений вище правовий висновок, є помилковим та призвело до неправильного вирішення справи судами.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 495/10972/17 (провадження № 61-6894св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість виконання рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли помилкового висновку про те, що факт реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного, оскільки позивачем оскаржується реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 03 серпня 2016 року, яка згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення аптеки, проте була проведена 06 лютого 2013 року (а.с. 64, т. 1); не перевірили та не надали належної оцінки доводам заявника про те, що судовим рішенням було зобов`язано ОСОБА_2 знести прибудову до квартири АДРЕСА_4 , однак рішення суду не виконано, а спірною декларацією змінено статус «квартири» на «нежитлове приміщення аптеки» та введено його до експлуатації.

При новому розгляді суду слід врахувати вищенаведене, належним чином дослідити зібрані у справі докази та врахувати висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19)».

За таких обставин слушними є доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду в оскаржуваному рішенні, які дублюють висновкі попередніх, вже скасованих судових рішень, про те, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків, і що сам факт реєстрації такої декларації виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.

Помилковим є і посилання суду в оскаржуваному рішенні на постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 року, справа № 916/1986/18, та від 14 липня 2021 року, справа № 757/920/20-ц, в яких висновки про вичерпання декларацією про готовність об`єкту до експлуатації своєї дії фактом її виконання зроблено за інших фактичних обставин, зокрема, коли було встановлено відсутність порушень такою декларацією будь-яких прав або охоронюваних законних інтересів позивача та ненастання для позивача внаслідок такого задоволення позову будь-яких правових наслідків.

Натомість, правильним буде застосування до виниклих спірних правовідносин висновків, зроблених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року, справа № 680/214/16-ц, на що було звернуто увагу судів Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року під час перегляду попередніх судових рішень у теперішній справі і що судом помилково не враховано.

У вказаній постанові ВП ВС виснувано, що вирішуючи спір у частині вимог про скасування реєстрації декларації, суди застосували приписи Порядку № 461 у редакціях, що не діяли на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 29 жовтня 2013 року (день реєстрації декларації). Але сама собою відсутність у Порядку № 461 чи в інших нормативних актах процедури скасування декларації станом на момент її реєстрації не впливало на можливість вирішення в судовому порядку відповідної вимоги прокурора для відновлення становища власника у спірних правовідносинах. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це самочинне майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а позовні вимоги, спрямовані на скасування рішень про державну реєстрацію відповідних речових прав, не можуть бути звернені до приватних нотаріусів (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).

З огляду на таке помилковим є незастосування судом наведеного та висновок суду про те, що у вказаній справі прокурором було заявлено позов в інтересах власника відповідної земельної ділянки, оскільки для врахування наведених висновків Великої Палати Верховного Суду визначальним є те, що вони зроблені за умови встановлення факту самочинного будівництва та порушення таким самочинним будівництвом прав іншої особи і вірно обраного позивачем способу їх захисту, а також окреслено коло осіб, які мають відповідати за таким позовом. При цьому не має значення ознака, за якою будівництво визначається як самочинне: як-то зведене на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або інша підстава, передбачена ст. 376ЦК України.

Заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про те, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення аптеки державним нотаріусом Шевцовою О.В. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив лише інформацію про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 43,1 кв.м, по АДРЕСА_3 , тобто була відсутня реєстрація права вланості за продавцом на відчужуване майно як на нежитлове приміщення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про ефективність та відповідність порушеному праву позивачки ОСОБА_1 обраний нею спосіб його захисту, оскільки наразі залишається невиконаним рішення суду про знесення самочинного будівництва саме через зміну власника спірної нерухомості, а скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 (останнього набувача) на нежитлове приміщення аптеки та реєстрації його права власності забезпечить можливість покласти обов`язок по знесенню самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_4 на первісного її власника - ОСОБА_5 .

Також не заслуговує на увагу довід представника ДІАМ про те, що вони не є належним відповідачем у справі, оскільки для вирішення такого слід врахувати висновки Верховного Суду в постанові від 02 серпня 2022 року, cправа № 924/159/14, що ДАБІ України як юридична особа не ліквідована, проте її функціональні обов`язки передані до ДІАМ України (Верховний Суд дійшов аналогічних висновків під час встановлення обставин для заміни відповідача - ДАБІ України на його правонаступника - ДІАМ України в ухвалах Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 400/1433/20, від 11.11.2021 у справі № 420/10247/20, у постанові від 31.05.2022 у справі №1.380.2019.002610). З огляду на таке ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 15 серпня 2023 року, відмовлено у задоволенні клопотання вказаного відповідача про вилучення їх зі справи.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального у оскаржуваній частині у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_12 як осіб, які мають відповідати за пред`явленим позовом, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню: 2305,20 грн (за подання позовної заяви), 3457,80 грн (за подання апеляційної скарги в 2019 році), 4610,40 грн (за подання касаційної скарги), 3457,80 (за подання апеляційної скарги в 2022 році), 454,00 грн (за подання заяви про забезпечення позову), загалом - 14285,20 грн, тобто по 7142,60 грн з кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Найди Дмитра Івановича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, правонаступником якого є Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову задовольнити.

Скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, АДРЕСА_3 , вчинену Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області 03 серпня 2016 року під № ОД 94.

Скасувати рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцової Ольги Володимирівни, індексний № 41169584 від 18 травня 2018 року, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв.м, розташованого в АДРЕСА_2 , та реєстрацію права власності ОСОБА_3 , індексний номер витягу 124469312 від 18 травня 2018 року, на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв.м, розташованого в АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_5 знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову до квартири АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 ) судовий збір по 7142,60 з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 18 серпня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко