Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4259/22
Провадження № 2/711/585/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

19 липня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Скляренко В.М.,

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

Представник позивачки адвокат Дунаєнко А.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №2022/0617 від 17.06.2022р., звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29.08.2022р. і до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 625 доларів США щомісячно шляхом їх сплати у гривнях за офіційним курсом НБУ на день здійснення щомісячного платежу;

2) допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі одноразово в розмірі 44 526,80 грн., що складає 75% від загальної суми витрат (за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року на загальну суму 59 369,07 грн.), що викликані особливими обставинами, пов`язаними з хворобою, лікуванням, розвитком фізичних та спортивних здібностей дитини;

4) стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо визначення розміру аліментів, внаслідок чого позивачка вимушена звернутись до суду. Оскільки відповідач працює в галузі інформаційних технологій провідним фахівцем із забезпечення якості процесу розробки програмного забезпечення з іноземними компаніями, то отримує дохід в іноземній валюті в розмірі близько 2500 доларів США на місяць, внаслідок чого має можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти в доларах США. За період спільного проживання сторін дитина мала високий рівень матеріального забезпечення, внаслідок чого сторонами проводилась робота з розвитку здібностей дитини. На теперішній час позивачка з дитиною є внутрішньо-переміщеними особами і вимушені орендувати житло в м. Черкаси. Тож за підрахунком позивачки необхідний розмір аліментів для забезпечення потреб дитини складає 625 доларів США, тоді як відповідач в добровільному порядку в період з жовтня 2021 року по липень 2022 року кожного місяця сплачував аліменти в різному розмірі, що в середньому складає 8400 гривень на місяць і є недостатньою сумою для забезпечення потреб дитини.

Також в позові зазначено, що ще за часів спільного проживання сторони прийняли рішення про необхідність відвідування їх донькою Центру Гармонійного Розвитку «Світ Монтессорі» з 01.08.2020 року та занять з гімнастики. За період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року позивачка особисто понесла витрати з оплати навчання дитини у ЦГР «Світ Монтессорі» в розмірі 48 385 грн., з оплати занять з гімнастики 4950 грн. Додатково у січні 2022 року донька сторін хворіла ротавірусною інфекцією, що обумовило здійснення позивачкою додаткових витрат на лікування доньки в розмірі 6084,07 грн. Отже загальна сума додаткових витрат на дитину складає 59 369,07 грн.

Відповідач позовні вимоги визнав частково та у поданому до суду відзиві вказав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але в національній грошовій одиниці України в розмірі 10000 грн. на місяць. В іншій частині позовних вимог відповідач заперечує проти позову. В обґрунтування своєї позиції у відзиві зазначено, що відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності, має мінливий щорічний дохід, який отримує в гривнях, а не в іноземній валюті. Вказує, що у зв`язку з військовою агресією росії змушений був змінити місце проживання та нести додаткові витрати з оренди житла в м. Полтава. На теперішній час в добровільному порядку відповідач сплачує на користь позивачки аліменти в середньому розмірі 10356 гривень на місяць і стверджує, що сплаченої ним суми коштів на користь позивачки достатньо для покриття витрат на утримання дитини. Також у відзиві вказується, що визначені позивачкою додаткові витрати на утримання дитини насправді не є такими в розумінні положень ст. 185 СК України і повністю перекриваються здійсненими ним платежами на користь позивачки, а тому відсутні правові підстави покладання на нього обов`язку з відшкодування частини таких витрат.

07.10.2022р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.11.2022р. від представника відповідача адвокат Салашний М.О., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №19/10/22-2 від 19.10.2022р., на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача проти позовних вимог.

Одночасно з відзивом на адресу суду надійшов зустрічний позов відповідача до позивачки про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Натомість ухвалою суду від 02.02.2023р. судом відмовлено у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження з первісним позовом.

15.11.2022р. від представника позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача. У відповіді на відзив вказується, що докази на підтвердження майнового стану відповідача та його спроможності сплачувати аліменти у заявленому в позові розмірі не можуть бути подані стороною позивача самостійно, оскільки містять охоронювану законом таємницю (конфіденційна інформація), внаслідок чого сторона позивача подала суду клопотання про витребування всіх необхідних доказів. Вказується, що сплачені в добровільному порядку відповідачем кошти на користь позивачки є аліментами та не мають відношення до оплати додаткових витрат на дитину. Щодо стягнення з відповідача саме 75% від загальної суми додаткових витрат на дитину, то зазначена вимога обґрунтовується тим, що розмір доходів відповідача втричі вищий за розмір доходів позивачки, зокрема за 2020 рік, а тому відповідач має нести і більший тягар матеріального забезпечення дитини. Додатково вказується, що витрати позивачки на утримання дитини мають динамічний характер і складали у серпні 2022 року 32 746 грн., у вересні 2022 року 40 300 грн. Також у відповіді на відзив зазначено, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в іноземній валюті є принципово важливою для позивачки, оскільки у зв`язку з економічною нестабільністю держави, вартість національною валюти України знецінюється кожного дня, що призводить до зростання цін та погіршення фінансових можливостей позивачки в той час, як доходи відповідача у гривні збільшуються.

02.02.2023р. за клопотанням представника позивачки судом постановлено ухвалу про витребування доказів задля встановлення обставин, що характеризують матеріальне становище відповідача, шляхом витребування інформації з Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Головного Управління Національної поліції в Сумській області, Центру надання адміністративних послуг Тростянецької селищної ради.

08.03.2023р. на адресу суду надійшов лист ГУНП в Сумській області з повідомленням, що для отримування запитуваної судом інформації необхідно звернутися до ТСЦ МВС України, оскільки саме до функцій такого органу віднесено здійснення в установленому порядку державного обліку зареєстрованих транспортних засобів і формування Єдиного державного реєстру МВС /т. 2 а.с. 93/.

08.03.2023р. на адресу суду надійшов лист ГУ ДПС у Сумській області з інформацією про відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого відповідачем в податковій декларації про майновий стан і доходи за період 2021 2022 роки, а також про банківські рахунки відповідача, що діяли з початку 2019 року /т. 2 а.с. 95-99/.

13.03.2023р. на адресу суду надійшли відомості з АТ КБ «Приватбанк» про залишок коштів та виписки про рух коштів по всім рахункам на ім`я відповідача з моменту їх відкриття по 02.03.2023р. /т. 2 а.с. 100-199/.

14.03.2023р. на адресу суду з ГУ ПФУ у Сумській області надійшли відомості з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо сум доходів відповідача за 2021 та 2022 роки /т. 2 а.с. 200-205/.

16.03.2023р. на адресу суду надійшов лист Тростянецької селищної ради з повідомленням про неможливість виконання ухвали суду від 02.02.2023р. /т. 2 а.с. 218-222/.

30.03.2023р. позивачкою на адресу суду надано клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 03.04.2023р. було частково задоволено та задля встановлення обставин, що характеризують матеріальне становище відповідача, судом додатково витребувано інформацію з Акціонерного товариства «Універсал банк» та з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області.

06.04.2023р. на адресу суду надійшли відомості з АТ «Державний ощадний банк України» /т. 3 а.с. 1-3/.

28.04.2023р. на адресу суду надійшов лист РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області з інформацією про обставини реєстрації транспортних засобів за участю відповідача /т. 3 а.с. 8-9/.

09.05.2023р. на адресу суду надійшли відомості з АТ «Універсал банк» про залишок коштів та виписки про рух коштів по всім рахункам на ім`я відповідача з моменту їх відкриття /т. 3 а.с. 10-22/.

10.05.2023р. на адресу суду надійшов лист РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області з відомостями щодо обставин реєстрації транспортного засобу «SEAT LEON» на ім`я відповідача /т. 3 а.с. 23-37/.

23.05.2023р. на адресу суду надійшов лист РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області з відомостями щодо обставин реєстрації транспортного засобу «КІА» за участю відповідача /т. 3 а.с. 50-69/.

31.05.2023р. позивачкою надано суду розрахунки витрат на утримання дитини за період з жовтня 2022 року по травень 2023 року, розрахунок середніх щомісячних витрат на харчування дитини та інших додаткових письмових доказів.

15.06.2023р. позивачкою надано суду додаткові письмові пояснення до позовної заяви, в яких зазначається, що аналіз руху коштів по банківських рахунках відповідача у АТ КБ «Приватбанк» свідчить, що відповідач переводить грошові кошти із свого валютного рахунку на гривневий рахунок у гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Обсяг руху коштів між банківськими рахунками відповідача свідчить, що останній отримує доходи в іноземній валюті не менше 2500 доларів США на місяць, а отже має можливість сплачувати аліменти в розмірі 625 доларів США щомісячно на утримання своєї доньки.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Дунаєнко А.М. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх повному задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві проти позову. На пропозицію суду щодо досягнення згоди про розмір аліментів пояснив, що не заперечує проти необхідності сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 15 000 грн. на місяць, однак сторони такої згоди в судовому засіданні не дійшли.

Представник відповідача адвокат Салашний М.О. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину та просив визначити розмір аліментів в сумі, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З 05.05.2017р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.12.2021р. №638/15079/21 /т. 1 а.с. 28-29/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /т. 1 а.с. 30/.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і їх донька проживає разом з позивачкою та зареєстрована з нею за однією адресою в м. Харкові /т. 1 а.с. 35/. Разом з тим, останні, як внутрішньо переміщені особи, взяті на облік за адресою: АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 36, 37/.

З червня 2022 року і по теперішній час позивачка з донькою проживають в орендованій квартирі в м. Черкаси, що також підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб /т. 1 а.с. 36, 37/ та договорами суборенди квартири /т. 1 а.с. 38-43/.

Під час проживання в м. Харкові донька сторін відвідувала заняття в Центрі Гармонійного Розвитку Дитини «Світ Монтессорі» з 01.08.2020 року по грудень 2021 року, що підтверджується відповідною довідкою /т. 1 а.с. 95/. Витрати на оплату відповідного навчання за період жовтень-листопад 2021 року складають 19 500 грн. /т. 1 а.с. 96, 97/.

З 08.12.2021 року по лютий 2022 року донька сторін відвідувала дитячий клуб «Кідсвіль». Витрати на оплату участі дитини в такому закладі за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року склали 28 885 грн. /т. 1 а.с. 98-101/.

З 05.06.2020 року донька сторін відвідувала секцію із спортивної гімнастики. В період часу з листопада 2021 року по лютий 2022 року витрати, пов`язані з участю дитини у такій секції склали 4 950 грн. /т. 1 а.с. 102-108/.

Всі зазначені витрати оплачувались позивачкою особисто і їх загальна сума складає 53335 грн. (19500 грн. + 28885 грн. + 4950 грн.).

В період часу з 10 по 21 січня 2022 року донька сторін хворіла, внаслідок чого на її лікування позивачкою здійснені витрати в сумі 6084,07 грн., що частково підтверджується копіями відповідних квитанцій та не заперечується сторонами /т. 1 а.с. 109-126/.

В період часу з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року відповідач перерахував на користь позивачки суму коштів в загальному розмірі 112 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /т. 1 а.с. 202-203, 205-211/. З цієї суми коштів переказ від 18.01.2022р. на суму 2000 грн. /т. 1 а.с. 201, 206/ має призначення «на лікування дитини ОСОБА_7 », переказ від 26.10.2021р. на суму 900 грн. /т. 1 а.с. 202/ та від 18.10.2022р. на суму 8000 грн. /т. 1 а.с. 211/ не мають відомостей про призначення платежу, переказ від 17.11.2021р. на суму 1000 грн. /т. 1 а.с. 203/ має призначення « ОСОБА_7 , заняття». Всі інші грошові перекази відповідача на користь позивачки мають призначення «в рахунок добровільної сплати аліментів на дитину ОСОБА_8 ».

Інші надані відповідачем квитанції не беруться судом до уваги в якості доказів здійснення витрат на утримання доньки, оскільки їх зміст не дозволяє встановити мету таких витрат та їх зміст (чеки про оплату послуг у розважальних центрах, магазинах дитячих товарів) /т. 1 а.с. 200/.

09.11.2021р. відповідач сплатив 4000 грн. за доньку за листопад 2021 року до ГО «Центр комплексної корекції та дитячої реабілітації сенс+» /т. 1 а.с. 204/.

01.07.2022р. представник позивачки направив відповідачу лист за вих. №2022/0630-04 від 30.06.2022р. з пропозицією укладання між сторонами договору про сплату аліментів на дитину в розмірі 25% від сукупного чистого доходу відповідача, але суму не меншу, ніж еквівалентну 560 доларам США за курсом НБУ на момент здійснення виплати. До такого листа додано проект відповідного договору, що підтверджується відповідними письмовими доказами /т. 1 а.с. 44-49/. Відомості про отримання відповідачем такої пропозиції суду не надано.

Позивачка є фізичною особою-підприємцем і перебуває на обліку як платник єдиного податку. Згідно податкових декларацій позивачка має наступний розмір задекларованих доходів: 2020 рік 232533 грн. /т. 2 а.с. 19-20/, 2021 рік 202954 грн. /т. 2 а.с. 15-17/, 2022 рік 309262,52 грн. /т. 3 а.с. 73-76/.

Згідно наданого позивачкою розрахунку щомісячних витрат на дитину їх розмір за період з серпня 2022 року по травень 2023 року, без врахування вартості оренди житла, фактично склав 186 265,79 грн.: серпень 2022 року 14746 грн. /т. 2 а.с. 38-49/; вересень 2022р. 22 300,62 грн. /т. 2 а.с. 22-37/; жовтень 2022р. 14209,31 грн. /т. 3 а.с. 170-178/; листопад 2022 року 19948,46 грн. /т. 3 а.с. 158-169/; грудень 2022 року 23 623,34 грн. /т. 3 а.с. 148-157/; січень 2023 року 13 812,75 грн. /т. 3 а.с. 140-147/; лютий 2023 року 19 995,11 грн. /т. 3 а.с. 134-139/; березень 2023 року 19 376,49 грн. /т. 3 а.с. 123-133/; квітень 2023 року 14 438,76 грн. /т. 3 а.с. 106-122/; травень 2023 року 23 814,95 грн. /т. 3 а.с. 87-105/. При цьому згідно розрахунку позивачки середньомісячний розмір витрат на харчування доньки складає 3745,27 грн. /т. 3 а.с. 78-84/.

Відповідач є фізичною особою-підприємцем і здійснює діяльність у сфері комп`ютерного програмування, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /т. 1 а.с. 212/, та є платником єдиного податку. Згідно податкових декларацій відповідач має наступний розмір задекларованих доходів: 2017 рік 280606,65 грн. /т. 1 а.с. 217-218/; 2018 рік 471767 грн. /т. 1 а.с. 220-221/; 2019 рік 618762 грн. /т. 1 а.с. 223-224/; 2020 рік 680339,84 грн. /т. 1 а.с. 214-215/; 2021 рік 995936,96 грн., 2022 рік 1307067,57 грн. /т. 2 а.с. 96-97/.

Згідно довідки №314111656 від 03.11.2022р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач не має у власності нерухомого майна /т. 1 а.с. 197/.

22.03.2019р. відповідачем було набуто у власність автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019р.в., за ціною 608 384 грн., який 11.12.2021р. відповідачем було відчужено за ціною 490000 грн., що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу /т. 3 а.с. 52, 54, 58-61/.

З 02.07.2022р. відповідач має у власності автомобіль SEAT LEON, 2015р.в., що придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2022р. за ціною 400 000 грн. у його матері ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /т. 1 а.с. 198/ та копією відповідного договору /т. 3 а.с. 25/.

Відповідач має банківські рахунки у національній та іноземній валюті в АТ КБ «Приват банк», АТ «Ощадбанк», АТ «Універсал банк». Станом на 02.03.2023р. відповідач має грошові кошти в сумі близько 3000 доларів США на валютних рахунках у АТ КБ «Приват Банк», а за гривневим рахунком відповідача в цьому банку розмір обігу коштів за період з 03.06.2016р. по 28.02.2023р. склав близько 4 640 000 грн., що підтверджується інформацією банку про рух коштів та їх залишок /т. 2 а.с. 198/ .

Відповідач є здоровою і працездатною людиною і не має на утриманні інших осіб.

На теперішній час відповідач проживає в орендованому помешканні в м. Полтава за яке сплачує орендну плату в розмірі 8500 грн. на місяць, що підтверджується відповідними договорами оренди житлового приміщення та платіжними дорученнями про перерахунок коштів /т. 1 а.с. 226-231/.

Отже, оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання їх доньки, то позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів.

Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Варто звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно доходам платника аліментів при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі. Натомість орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну чверть доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на одну дитину. Отже законом передбачено, що такий розмір частки доходів відповідає засадам справедливості та є належним і достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконання батьківського обов`язку. Відступлення від такого розміру допускається з урахуванням конкретних обставин спірних правовідносин.

В позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 625 доларів США на місяць. Надаючи оцінку таким доводам суд звертає увагу, що за змістом ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз зазначеної норми свідчить, що законодавчо передбачено лише два способи визначення розміру аліментів за рішенням суду: 1) частка від доходу платника аліментів; 2) тверда грошова сума.

В законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду.

Грошовою одиницею України є гривня (стаття 99 Конституції України).

Згідно ч. 2 ст. 184 СК розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078 (із змінами та доповненнями).

Абзацами першим, третім пункту 10-4 вказаного Порядку встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Аналіз законодавчих положень та механізму індексації розміру аліментів свідчить про те, що доцільність проведення такої індексації можлива лише за умови визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі із зазначенням конкретної грошової суми у грошовій одиниці України - гривні, а не з прив`язкою до будь-якої іншої величини, зокрема, до певного еквіваленту іноземної валюти.

Зазначене узгоджується з приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка, зокрема, регулює питання щодо проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

При таких обставинах, приймаючи до уваги положення зазначених вище правових норм, ураховуючи законодавчо встановлений механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, за наявності відповідної заяви одержувача про обрання ним способу стягнення аліментів у вигляді твердої грошової суми, суди у резолютивній частині рішення про стягнення аліментів повинні зазначати конкретну грошову суму, визначену у грошовій одиниці України - гривні.

Подібний за своїм змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.10.2021р. у справі №351/1886/20.

Одночасно суд звертає увагу про необґрунтованість посилання сторони позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин висновків, які були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц та Верховного Суду від 18.09.2019р. у справі №522/4045/13-ц щодо можливості визначення розміру аліментів у іноземній валюті.

В цьому контексті слід зауважити, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Фактичні обставини спірних правовідносин у справах №373/2054/16-ц та №522/4045/13-ц істотно відрізняються від тих, які суд встановив в межах даного судового розгляду, а їхній зміст не свідчить, що правовідносини є ідентичними. В цьому контексті варто звернути увагу, що у справах №373/2054/16-ц та №522/4045/13-ц предметом спору було договірне зобов`язання, яке в першу чергу регулюється положеннями укладеного між сторонами договору і ґрунтується на вільному волевиявленні сторін договору, а отже до таких правовідносин не застосовуються особливості сімейного законодавства, що передбачають порядок врегулювання обставин з визначення розміру аліментів за рішенням суду, тобто у випадках коли сторони не досягли домовленості. Крім того, спірні обставини у справі №522/4045/13-ц стосуються ситуації, коли розмір аліментів визначений у частці від доходу, а не у твердій грошовій сумі.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про визначення розміру аліментів в іноземній валюті (тобто без зазначення конкретної грошової суми, визначеної у грошовій одиниці України - гривні) не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджується із законодавчо визначеними способами стягнення аліментів, а тому необхідно визначити розмір аліментів у грошовій одиниці України.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач є здоровою і працездатною людиною, займається підприємницькою діяльністю та має мінливий дохід, оскільки його розмір залежить від ряду факторів і обставин господарської діяльності. Протягом останніх п`яти років розмір доходу відповідача змінювався наступним чином: 2018 рік 471767 грн.; 2019 рік 618762 грн.; 2020 рік 680339,84 грн.; 2021 рік 995936,96 грн.; 2022 рік 1307067,57 грн. Аналіз зазначених відомостей свідчить, що відповідач має достатній рівень матеріального забезпечення, щоб сплачувати аліменти на утримання своєї доньки у твердій грошовій сумі в розмірі, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, встановлений законом (прожитковий мінімум для дитини відповідного віку).

Обґрунтовуючи необхідність визначеного в позові розміру аліментів позивачка посилалась на те, що дитина за період спільного проживання сторін мала високий рівень матеріального забезпечення. На теперішній час позивачка також здійснює значні витрати на утримання дитини на підтвердження чого суду надано детальний помісячний розрахунок відповідних витрат, який підтверджений належним чином відповідними письмовими доказами. Натомість суд звертає увагу, що необґрунтованим є включення позивачкою до складу таких витрат вартості оренди житла, яке винаймає позивачка. В цьому контексті слід зауважити, що дитина має право користуватись житлом своїх батьків, а отже будь-яке помешкання позивачки надає її доньці право користуватись таким помешканням безоплатно. Будь-яких обставин того, що саме для забезпечення особливих потреб дитини позивачка вимушена орендувати відповідне помешкання суду всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано, а тому суд не враховує відповідні витрати, як необхідні для утримання дитини.

Аналіз наведених позивачкою розрахунків свідчить, що щомісячні витрати, пов`язані з утриманням дитини протягом періоду серпень 2022 року травень 2023 року, складають в середньому 18626 грн. на місяць (186 265,79 грн. / 10 місяців). Беручи до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, то розмір стягуваних з відповідача аліментів має становити близько 9 500 грн. на місяць.

В позовній заяві позивачка просила визначити розмір аліментів на рівні 625 доларів США, що на момент розгляду справи складає 22 855,37 грн. (офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 19.07.2023р. складає 36,5686 грн., що є загальновідомою інформацією, доступною на веб-порталі за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates). Відповідач у відзиві зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 10 000 грн. на місяць, проте в судовому засіданні зазначив, що визнає свою здатність сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 15 000 грн. на місяць.

Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), відповідач зобов`язаний та може надавати своїй доньці матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 15 000 грн. на місяць, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме достатній баланс забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню в межах суми 15 000 грн. на місяць.

Стосовно вимог про компенсацію вартості додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з наступного.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно ч. 2 ст. 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2022р. у справі №640/15771/19 виснував, що положення ст. 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

В постанові Верховного Суду від 12.01.2022р. у справі №545/3115/19 викладено правовий висновок, що відшкодування одним із батьків половини вартості ремонту технічних пристроїв, половини вартості витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини на користь іншого з батьків.

В позовній заяві позивачка просила відшкодувати їй 75% витрат з оплати відвідування дитиною навчального закладу ЦГРД «Світ Монтессорі» (19500 грн), дитячого клубу «Кідсвіль» (28885 грн.), секції із спортивної гімнастики (4950 грн.) та витрат на лікування дитини (6084,70 грн.), тобто стягнути з відповідача на її користь 44526,80 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості таких вимог суд виходить з того, що додаткові витрати на дитину в розумінні положень ч. 1 ст. 185 СК мають бути викликані особливими обставинами, які виправдовують об`єктивну необхідність здійснення таких витрат, що обумовлена фактами та обставинами за відсутності яких не було б потреби у здійсненні таких витрат. Отже само по собі бажання одного з батьків здійснювати додатковий розвиток особистості дитини, шляхом оплати участі дитини у додаткових секціях та позашкільних закладах освіти, не створює для другого з батьків обов`язку брати участь у витратах на такі заходи.

Не є додатковими витратами в розумінні положень ч. 1 ст. 185 СК і витрати на лікування дитини, якщо відповідне лікування не стосується особливих тяжких форм захворювання.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що необхідність відвідування донькою сторін приватних навчальних закладів обумовлено бажанням позивачки сприяти розвитку дитини не за класичною педагогічною програмою виховання, а за іншими альтернативним методом (програма Монтессорі). Натомість судом не встановлено обставин, які б свідчили про об`єктивну виправданість такого рішення позивачки, зокрема, обставин, які свідчать про те, що донька сторін не мала змоги отримати належного розвитку за програмою педагогічного виховання, що застосовується у державних дошкільних навчальних закладах чи мала перешкоди для влаштування у державний дошкільний навчальний заклад, враховуючи, що доступність і безоплатність дошкільної освіти в державних і комунальних закладах в Україні гарантована законом (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про дошкільну освіту»).

За таких обставин понесені позивачкою витрати на оплату навчання дитини у приватних позашкільних закладах освіти в період листопад 2021 року лютий 2022 року не є додатковими витратами, які зумовлюють обов`язок відповідача з їх відшкодування на підставі ч. 1 ст. 185 СК.

Стосовно вимог про компенсацію витрат з оплати відвідування донькою секції зі спортивної гімнастики та витрат на лікування доньки, то слід зауважити наступне.

Витрати на лікування доньки, що здійснені позивачкою у січні 2022 року обумовлені хворобою дитини (гострий бактеріальний гастроентерит середньої тяжкості), внаслідок чого її лікування тривало 12 діб (8 діб амбулаторно і 4 доби стаціонарно), що підтверджується випискою із медичної карти /т. 1 а.с.120/. Такі витрати складаються з оплати консультативних послуг педіатра приватного медичного центру на загальну суму 1420 грн. /т. 1 а.с. 110, 113, 116, 119/, медичних процедур на загальну суму 2340 грн. /т. 1 а.с. 110, 115, 119/ та лікувальних засобів на загальну суму 2324,70 грн. /т. 1 а.с. 112, 116, 117, 122, 124-126/.

Витрати з оплати відвідування донькою сторін секції зі спортивної гімнастики за період листопад 2022 року лютий 2023 року складають 4950 грн., що в середньому складає 1650 грн. на місяць.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку перераховував позивачці грошові кошти на утримання доньки, внаслідок чого в період часу з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року загальна сума перерахованих коштів складає 112 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /т. 1 а.с. 202-203, 205-211/. За період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року відповідачем переказано на користь позивачка грошові перекази на загальну суму 56 000 грн. /т. 1 а.с. 202-207/. З цієї суми коштів переказ від 18.01.2022 року на суму 2000 грн. /т. 1 а.с. 201, 206/ має призначення «на лікування дитини ОСОБА_7 », переказ від 17.11.2021 року на суму 1000 грн. /т. 1 а.с. 203/ має призначення « ОСОБА_7 , заняття», переказ від 26.10.2021 року на суму 900 грн. /т. 1 а.с. 202/ не має відомостей про призначення платежу. Всі інші грошові перекази відповідача на користь позивачки мають призначення «в рахунок добровільної сплати аліментів на дитину ОСОБА_8 ». З огляду на особливості взаємовідносин між сторонами суд доходить висновку, що всі досліджені судом грошові перекази, що вчинені відповідачем на користь позивачки в цей період часу, здійснювались відповідачем задля надання грошової допомоги на утримання їх доньки. За таких обставин суд доходить висновку, що в якості аліментних платежів відповідачем на користь позивачки сплачені наступні суми коштів: жовтень 2022 року 15900 грн.; листопад 2022 року 15100 грн.; грудень 2022 року 7000 грн.; січень 2023 року 10000 грн.; лютий 2023 року 8000 грн.

Отже, беручи до уваги розмір добровільно сплачуваних відповідачем аліментів на користь позивачки, суд доходить висновку, що заявлені позивачкою до компенсації витрати за відвідування донькою секції зі спортивної гімнастики та лікування доньки, в даному випадку не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що сплачувались відповідачем в добровільному порядку. Крім того, відповідачем ще здійснювався і окремий платіж 18.01.2022 року на суму 2000 грн. з призначенням «на лікування дитини ОСОБА_7 ».

Таким чином, позовні вимоги про компенсацію додаткових витрат на утримання дитини не піддягають задоволенню.

Стосовно порядку стягнення аліментів, то суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Позовна заява надійшла до суду 31.08.2022р., а отже саме з цієї дати слід призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки та допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. В той же час судом встановлено, що у серпні, вересні та жовтні 2022 року відповідачем сплачувалось на користь позивачки в якості аліментних платежів суми коштів по 8000 грн. на місяць. Оскільки судом присуджується стягнення аліментів з 31.08.2022р., то зазначені платежі можуть бути враховані в якості виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів. Разом з тим, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства та ту обставину, що сторонами не виносилось на розгляд суду питання щодо врахування здійснених відповідачем аліментних платежів в рахунок виконання рішення суду про стягнення аліментів, то відповідне питання судом не розглядається і може бути вирішено під час виконання рішення суду виконавцем за заявою платника аліментів (відповідача).

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Стосовно інших аргументів сторін, то слід зауважити, що відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про необхідність постановлення рішення про часткове задоволення позову з підстав, наведених вище, то суд не вбачає потреби у наданні оцінки іншим доводам учасників справи, викладеними ними у письмових заявах по суті, оскільки відповідні аргументи не впливають на результат розгляду справи.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат сторін на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оцінюючи розмір заявлених сторонами вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 35 500 грн., а відповідач 5000 грн. Відповідач у письмовому відзиві заявив клопотання про неспівмірність розміру понесених позивачкою витрат на правову допомогу із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та значенням справи для відповідача.

Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №2022/0617 від 17.06.2022р. /т. 1 а.с. 127-129/; додаткова угода №1 від 21.06.2022р. до договору /т. 1 а.с. 130-131/, акти надання правничої допомоги №1 від 02.07.2022р., №2 від 24.07.2022р., №3 від 15.08.2022р. / т. 1 а.с. 132-136/, №4 від 14.11.2022р. /т. 2 а.с. 13/, №5 від 24.11.2022р., №6 від 19.12.2022р., №7 від 02.02.2023р., №8 від 03.04.2023р., №9 від 16.06.2023р., №10 від 10.07.2023р. /т. 3 а.с. 211, 213, 215, 217, 219, 221/, квитанції про оплату витрат на загальну суму 35 500 грн. /т. 1 а.с. 137-139; т. 2 а.с. 14; т. 3 а.с. 212, 214, 216, 218, 220, 222/.

Стороною відповідача на підтвердження витрат на правову допомогу суду надано: договір надання правової допомоги №19/10/22-1 від 19.10.2022р. з додатковою угодою №1 до нього /т. 1 а.с. 232-233/, розрахунок витрат професійної правничої допомоги від 19.10.2022р. /т. 1 а.с. 185/, акт про прийняття-передачу наданих послуг від 02.11.2022р. /т. 1 а.с. 234/, рахунок-фактура №133 від 02.11.2022р. /т. 1 а.с. 235/ та квитанція про оплату рахунку на суму 5000 грн. /т. 1 а.с. 236/.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:

- робота, пов`язана з підготовкою до розгляду справи в суді (складання та направлення адвокатських запитів до ГУ ДПС у Сумській області, ГУ ПФУ в Сумській області, Державної прикордонної служби України, АТ КБ «Приватбанк», ГУНП в Сумській області, АТ «Державний ощадний банк України», ЦНАП Тростянецької селищної ради; підготовка, погодження проекту договору про сплату аліментів на дитину, складання та направлення листа-пропозиції щодо укладання такого договору відповідачу), що вартувало 11 000 грн.;

- правовий аналіз спірних правовідносин, формування попередньої правової позиції, аналіз судової практики, складання та подання позовної заяви 3 800 грн.;

- складання та подання клопотань до суду про витребування доказів 5 400 грн. (три клопотання по 1 800 грн. за кожне);

- підготовка/складання відповіді на відзив 1 800 грн.;

- участь адвоката в судових засіданнях 10 800 грн. (6 судових засідань по 1 800 грн. за кожне);

- підготовка та подання додаткових пояснень до позовної заяви 2 700 грн.

В той же час слід звернути увагу, що робота адвоката, пов`язана із складанням та направленням запитів до відповідних державних органів задля отримання інформації про майновий стан відповідача, вочевидь не може вважатись цілком виправданою процесуальною дією, оскільки такі відомості відносяться до охоронюваної законом таємниці (конфіденційна інформація) і є документами з обмеженим доступом, а тому їх самостійне отримання позивачкою чи її представником та подання до суду є заздалегідь неможливим без відповідного санкціонування судовим рішенням.

Також необґрунтованою є вимога про відшкодування витрат представника позивачки за участь в судових засіданнях, що мали відбутись 24.11.2022 та 19.12.2022, оскільки такі засідання не відбулись (24.11.2022р. у зв`язку з неявкою всіх учасників справи; 19.12.2022р. у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці). Будь-яких доказів того, що представник позивачки прибув у ці дні до приміщення суду, але не взяв участі у судовому засіданні не з його вини, матеріали справи не містять, а тому відповідні витрати не підтверджені належним чином.

Недостатньо обґрунтованою є і вимога про відшкодування оплати послуг адвоката із складання клопотань про витребування доказів, оскільки два з таких клопотань були задоволені судом частково, а одне відхилено.

Критично суд ставиться й до включення в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу таких послуг адвоката як «аналіз судової практики, що може мати значення для справи», оскільки відповідна діяльність обумовлюється рівнем професійної компетентності надавача послуг.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та відзиву відповідача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 35 500 грн. є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи, пов`язаної з розглядом справи у суді та її доцільністю).

Крім того, в даному випадку позовні вимоги були задоволені судом частково лише в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, розмір якої менший ніж був заявлений позивачкою. Тобто фактично позовні вимоги задоволені на 25% від заявлених (заявлено дві вимоги стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат, а судом частково задоволено вимогу про стягнення аліментів), що зумовлює необхідність компенсації позивачці лише понесених нею витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивачки на правову допомогу в межах суми понесених нею витрат в розмірі 20 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивачки. В той же час, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, то за рахунок відповідача позивачці має бути компенсовано частину таких витрат, тобто суму коштів в розмірі 5 000 грн.

Аналіз змісту наданих стороною відповідача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:

-ознайомлення із змістом позовної заяви та долученими до неї копіями документів, що вартувало 1000 грн.;

-усні консультації, роз`яснення, узгодження правової позиції, аналіз судової практики, витребування документів, які необхідно долучити до відзиву 1000 грн.;

-підготовка, складання та направлення відзиву 3000 грн.

Приймаючи до уваги обсяг виконаної представником відповідача роботи, процесуальну поведінку відповідача та його представника, кількість судових засідань за участю представника відповідача суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог відповідача про відшкодування йому судових витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки розмір таких витрат відповідає критеріям пропорційності, реальності та обґрунтованості.

За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За таких обставин на підставі ст. 11, ч. 3, 9 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, тривалість розгляду справи, причини виникнення спору між сторонами, результат розгляду справи та значення справи для кожної із сторін, суд приходить до висновку про необхідність в остаточному розрахунку відшкодування сторонам справи обсягу витрат на правову допомогу в межах суми 5 000 грн. кожному шляхом здійснення взаємозаліку відповідних вимог відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, а тому відсутня потреба в ухваленні рішення про стягнення з однієї із сторін на користь іншої компенсації витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.2, 11, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 176, 259, 264, 273, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючої, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 31.08.2022 року та продовжувати до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 26 липня 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко