Справа № 743/517/22
Провадження № 2/188/321/2023
17 серпня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Місюри К.В.,
з участю секретаря судового засідання - Лисяк А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася її онучка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , батьками яких є її син ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що проживали разом без реєстрації шлюбу.
Понад два роки діти проживають з нею у зв`язку з тим , що їх мати зловживала алкоголем, з народженням дітей зникала по декілька днів з дому, вела непристойний спосіб життя. З лютого 2020 року відповідачка не з`являється додому , не цікавиться життям дітей , не спілкується з ними, не підтримує матеріально . Місцезнаходження матері невідоме. Весь цей час вона піклується про дітей , бо вони не проживають з батьком через його хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Просить задовольнити позов та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та призначити її опікуном цих дітей.
У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, а також розглянути справу без участі сторони позивача.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, клопотання (заяви) від неї на адресу суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 виданих Ріпкинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 10 вересня 2019 року.
Діти проживають з бабусею ОСОБА_1 з 15.10.2020 року так як їх батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не може виконувати батьківські обов`язки через тривалу хворобу , що підтверджується копією висновку лікарсько - консультативної комісії КНП «Ріпкинська центральна лікарня» Ріпкинської селищної ради Чернігівської області № 12 від 03.08.2022 р.
З 23.01.2020 року ОСОБА_2 з родиною перебуває під соціальним супроводом у КЗ «Центр надання соціальних послуг» Любецької селищної ради. Відповідно до актів відвідування сім`ї, висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Любецької селищної ради є наявний факт материнської безвідповідальності, ведення аморального способу життя, вживання алкогольних напоїв, залишення дітей на хворого чоловіка без засобів на проживання. В родині явно наявний ризик соціального сирітства.
Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зі змісту позовної заяви видно, що мати дітей - ОСОБА_2 понад два роки, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме з сім`єю не проживає, відтак не проявляє материнської турботи щодо малолітніх доньок, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально не забезпечує дітей.
Вказане також підтверджується висновком органу опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженим рішенням виконавчого комітету Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 16 серпня 2022 року № 68.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю, та вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дітей як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та призначення ОСОБА_1 їх опікуном, суд виходить з такого.
Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дітьми, позбавленими батьківського піклування, які не досягли чотирнадцяти років, встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
У статті 58 ЦК України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування.
Згідно з ч. 3 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Частиною 4 статті 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
Отже , вирішуючи дане питання суд вважає , що призначення опікуна для малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є повноваженнями органу опіки та піклування за місцем проживання позивачки та її онуків.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 992,40 грн сплаченого судового збору за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав.
Керуючись ст. 19, 150, 155, 164-166, 180-182, 184 СК України, ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав- - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К. В. Місюра