ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м.Суми

Справа №576/1656/22

Номер провадження 22-ц/816/1004/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Сумській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області,

третя особа Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2023 року в складі судді Сапон О.В., постановлене в м. Глухів, повний текст рішення постановлено 26 квітня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в жовтні 2022 року, позивач просив суд стягнути на свою користь з Державного бюджету України через головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції в Сумській області 250 000 грн. збитків, завданих йому втратою належного йому транспортного засобу VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що постановою старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 28.01.2022 року визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000024 належний позивачу транспортний засіб VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01.02.2022 року накладено арешт на даний автомобіль та визначено місцем зберігання спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16 А, а ухвалою цього ж суду від 08.06.2022 постановлено скасувати арешт, накладений на автомобіль та повернути його ОСОБА_1 .. Після чого, 11.07.2022 позивачем на ім`я слідчого Чухліба В.В. було направлено клопотання про повернення речового доказу, а саме автомобіля VOLVO. Таке ж клопотання направлено й до Головного управління Національної поліції в Сумській області, у підпорядкуванні якого перебуває спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за вказаною адресою. По теперішній час відповіді на подане клопотання не надійшло позивачу. Однак, листом від 13.09.2022 року слідчий Чухліб В.В. повідомив позивача про неможливість повернення речового доказу, оскільки на території спецмайданчику зазначений автомобіль відсутній, оскільки на початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України автомобілем заволоділи невстановлені особи, за фактом чого було розпочате кримінальне провадження за ч.3 ст. 289 КК України. Таким чином, позивачу завдано майнової та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. за перенесені душевні та фізичні страждання.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 221750 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну йому моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 4530,50 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ГУНП в Сумській області маючи обов`язок із збереження та повернення майна позивачу, даного обов`язку не виконав, чим завдав позивачу матеріальної шкоди. Крім того, вказаними діями позивачу було також завдано і моральної шкоди, яку суд з урахуванням принципів розумності та справедливості визначив в розмірі 50000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що транспортний засіб позивача було поміщено на спеціальний майданчик, проте станом на 03.11.2022 року він на території вказаного майданчика відсутній, оскільки в період з 24.02.2022 по 16.03.2022 року невстановлені особи заволоділи транспортними засобами, що зберігалися на спеціальному майданчику ГУНП в Сумській області, в тому числі і транспортним засобом позивача, в зв`язку з чим було порушено кримінальну справу. Вказує, що місцезнаходження транспортного засобу невідоме, осіб, які заволоділи транспортним засобом не встановлено, досудове розслідування триває. З матеріалів проведеного службового розслідування було встановлено, що 24.02.2022 року поліцейські, що здійснювали охорону спеціального майданчика отримали вказівку від свого керівника про евакуацію особового складу до визначеного керівництвом ГУНП тимчасового місця дислокації, в тому числі за межами населеного пункту. При цьому евакуація (переміщення) транспортних засобів вказаним наказом не передбачена. На території обласного центру залишилася частина особового складу ГУНП, яка насамперед забезпечувала взаємодію між населенням області та командуванням ЗСУ та ТРО. В зв`язку з цим, керівництво ГУНП не мало можливості забезпечити виділення особового складу для охорони спецмайданчику. Вказує, що з території спецмайданчику також зникло і майно, яке перебуває на інвентаризаційному обліку ЦЗ ГУНП. Крім того, за результатами проведеного службового розслідування не було встановлено факту наявності в діях окремих поліцейських ГУНП дисциплінарного проступку. Крім того, між шкодою завданою позивачу та діями (бездіяльністю) відповідача відсутній причинно наслідковий зв`язок. Твердження позивача стосовно заподіяних моральних втрат не доведено належними та допустимими доказами, а ґрунтується лише на припущеннях позивача. Вказує, що позивачем не надано розрахунку суми заявленої до відшкодування в якості моральної шкоди. Вказує, що право на відшкодування шкоди завданої громадянинові шкоди діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб. При цьому неправомірність вказаних дій має бути підтверджена відповідним рішенням суду. Крім того, транспортний засіб позивача перебував на спеціальному майданчику затримання транспортних засобів у результаті ДТП, яка сталася між вказаним автомобілем та мікроавтобусом. Транспортний засіб позивача мав явні пошкодження обшивки кузова та освітлювальних приладів. Доказів щодо технічного стану транспортного засобу які можуть вплинути на його ринкову вартість позивачем надано не було.

Від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що спеціальними нормами, що врегульовано питання зберігання речових доказів та визначено відповідальних осіб за їх схоронність, а саме територіальні органи Національної поліції. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, будь які докази на підтвердження вартості автомобіля, окрім результатів судової автотоварознавчої експертизи, в матеріалах справи відсутні. Крім того, експертизою не враховано вартості пошкоджень транспортного засобу позивача. Також, судом першої інстанції не з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Просить задовольнити апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області та скасувати рішення суду першої інстанції, а в задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній не погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що апелянтом зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, але не надає докази на їх підтвердження, які підлягають дослідженню чи оцінці. Вказує, що поліцейські, які охороняли спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів евакуювалися за межі м. Суми та навіть за межі області. Вказує, що відповідач, маючи обов`язок щодо забезпечення схоронності належного позивачу транспортного засобу не забезпечив таку схоронність, чим завдав йому шкоди. Отже, наявний прямий наслідковий зв`язок між протиправними діями (бездіяльністю) Головного управління Національної поліції в Сумській області та негативними наслідками, яких він зазнав. Зазначає, що під час намагання поновити свої порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними та моральними переживаннями через порушення права власності та ділової репутації, через що він потрапив у ДТП та отримав тілесні ушкодження. Таким чином, йому було завдано моральну шкоду. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та просив в її задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, постановою старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 29.01.2022 року визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000024, яке внесено до ЄРДР 28.01.2022, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.06.2020 транспортний засіб VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01 лютого 2022 року накладено арешт на даний автомобіль та визначено місцем зберігання даного транспортного засобу спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А.

Позивач звернувся із заявами до Територіального управління ДБР у м. Полтава 24.03.2022 року, Сумської обласної прокуратури 28.03.2022 року та Офісу Генерального прокурора 28.03.2022 року про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ст. 367 КК України щодо зникнення його автомобіля VOLVO FH 12.420, що зберігався на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, в результаті неналежного виконання службовими особами ГУНП в Сумській області службових обов`язків; просив визнати його потерпілим від кримінального злочину. Про факт зникнення автомобіля з майданчик його повідомив 23.03.2022 в телефонній розмові ОСОБА_2 ..

05 травня 2022 року до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми за заявою ОСОБА_1 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР були внесені відомості за фактом неналежного зберігання окремими співробітниками ГУНП в Сумській області транспортного засобу марки VOLVO FH 12.420, який належить ОСОБА_1 ..

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 08 червня 2022 постановлено скасувати арешт, накладений на автомобіль VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та повернути його власнику ОСОБА_1 .

З клопотань ОСОБА_1 на ім`я старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 11.07.2022 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 23.08.2022 вбачається, що позивач просить повернути йому речовий доказ, а саме належний йому автомобіль VOLVO FH 12.420, що зберігається на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, про що або неможливість такого повернення письмового його повідомити.

Листом від 13 вересня 2022 року слідчий Чухліб В.В. повідомив позивача про неможливість повернення належного йому автомобіля VOLVO FH 12.420, оскільки на території спец майданчику зазначений автомобіль відсутній, адже на початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України автомобілем заволоділи невстановлені особи, за фактом чого було розпочате кримінальне провадження за ч.3 ст. 289 КК України, внесене до ЄРДР за №0000416 від 16.03.2022 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. (ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України).

За правилами встановленими ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Дії (бездіяльність) ГУНП в Сумській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджено порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Пунктом 20 Порядку визначено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 27 Порядку встановлено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Частиною 1 ст. 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що саме на відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області законодавством покладено обов`язок щодо забезпечення схоронності арештованого майна та передання його власнику в разі скасування відповідного арешту. Натомість, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Сумській області після одержання арештованого автомобіля, що належав позивачу по справі та розміщення його на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16 А не було забезпечено його схоронності та в подальшому повернуто власнику, з огляду на що, його дії перебувають в безпосередньому причинному зв`язку із шкодою заподіяною позивачу втратою належного йому транспортного засобу.

Доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі відносно того, що на території обласного центру залишилася лише частина особового складу ГУНП, яка насамперед забезпечувала взаємодію між населенням області та командуванням ЗСУ та ТРО через що керівництво ГУНП не мало можливості забезпечити виділення особового складу для охорони спецмайданчику, а евакуація (переміщення) транспортних засобів наказом керівництва ГУНП в Сумській області не передбачена, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що обов`язок із забезпечення схоронності транспортного засобу позивача чинним законодавством покладена саме на ГУНП в Сумській області, а вказані відповідачем обставини не спростовують вищевикладених висновків суду першої інстанції.

Доводи відповідачів, що викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї відносно того, що за результатами проведеного службового розслідування не було встановлено факту наявності в діях окремих поліцейських ГУНП дисциплінарного проступку проте, спеціальними нормами, що врегульовують питання зберігання речових доказів визначено відповідальних осіб за їх схоронність, а саме територіальні органи Національної поліції. При цьому юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача відповідальності за незабезпечення збереження транспортного засобу позивача.

Також колегія суддів відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі відносно того, що право на відшкодування шкоди завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб. При цьому неправомірність вказаних дій має бути підтверджена відповідним рішенням суду з огляду на таке.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи, що позивачу було завдано матеріальної шкоди не діями, що перелічені в ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а з інших підстав, то така шкода відшкодовується на загальних підставах, з урахуванням правил, що встановлені ст. 1173,1174 ЦК України, з огляду на що, колегія суддів відхиляє вищевказані доводи апеляційної скарги.

Доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі щодо того, що транспортний засіб позивача було викрадено в період з 24.02.2022 по 16.03.2022 року невстановленими особами, і дане викрадення було пов`язане зі збройною агресією російської федерації, оскільки 24.02.2022 року поліцейські, що здійснювали охорону спеціального майданчика отримали вказівку від свого керівника про евакуацію особового складу до визначеного керівництвом ГУНП тимчасового місця дислокації, в тому числі за межами населеного пункту колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідачем не надано до суду доказів того, що транспортний засіб позивача було викрадено російською федерацією або знищено саме внаслідок бойових дій, а евакуація частини особового складу відповідача не є поважною причиною для незабезпечення покладеного на відповідача обов`язку щодо схоронності наданого йому на зберігання рухомого майна.

Також, колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром завданих позивачу матеріальних збитків, через викрадення належного йому автомобіля, оскільки вказаний розмір підтверджується висновком експерта №13 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №13 по справі № 576/1656/22 від 10.02.2023 року (а.с. 152 158) та не спростований відповідачами належними та допустими доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідачів відносно того, що транспортний засіб позивача перебував на спеціальному майданчику затримання транспортних засобів у результаті ДТП, яка сталася між вказаним автомобілем та мікроавтобусом, при цьому транспортний засіб позивача мав явні пошкодження обшивки кузова та освітлювальних приладів. Крім того, доказів щодо технічного стану транспортного засобу які можуть вплинути на його ринкову вартість позивачем надано не було, а експертизою не було враховано вартість пошкоджень вказаного транспортного засобу, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак відповідачами всупереч вказаних положень норм процесуального права не було спростовано визначеної експертом вартості автомобіля та не надано до суду на спростування вказаного висновку доказів пошкодження транспортного засобу позивача та їх локалізацію, а також доказів вартості запчастин та робіт, що зумовлені необхідністю відновлення транспортного засобу. Жодних клопотань про проведення додаткових експертиз з цього приводу відповідачі до суду не заявили.

Щодо тверджень відповідачів стосовно того, що судом першої інстанції не з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 2, 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Згідно з частинами 3,4 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами встановленими частиною 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади сформовані Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17. У вказаній постанові Верховним Судом зроблено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди, зокрема й моральної за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. В силу ст. 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу держвлади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 560/798/16-а.

Верховний Суд в постанові від 24.03.2020 року по справі № 818/607/17 зробив правовий висновок, відповідно до якого психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо збереження належного позивачу автомобіля, останньому було завдано моральної шкоди, що проявилася в його душевних переживаннях та необхідності зміни способу життя через докладання додаткових зусиль по відновленню своїх порушених прав.

Разом з тим, колегія суддів враховуючи рівень перенесених позивачем моральних страждань, мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, обставини протиправної поведінки, а також враховуючи принципи розумності та справедливості не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та вважає за необхідне зменшити його до 7000 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування з урахуванням всіх обставин справи, буде відповідати на думку колегії суддів, принципам достатності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої на користь позивача грошової суми в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом її зменшення.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області, колегія суддів, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України покладає понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції на вказаного відповідача.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, враховуючи суму позову постанова суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнутої на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 50000 грн. до 7000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина