КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7368/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2023рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна», Торговельного центру № 32 «Метро Кеш Енд Кері Україна» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА", ТЦ №32 "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 21 грудня 2021 року працівниками ТЦ №32 "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" (Харківська обл., смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, 8) йому було відмовлено і обслуговуванні та продажутоварівшляхом відключення каси самообслуговування, чим порушено його права як споживача. Факт порушення його прав призвів до того, що позивачу довелося змінити звичний спосіб життя та приділити особистий час на вирішення питання щодо відстоювання прав, що позивач розцінює, як нанесену йому моральну шкоду. У зв`язку із викладеним, позивач просив суд визнати факт порушення працівниками ТЦ №32 "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" його прав та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 280 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду по суті спору зводяться до того, що запроваджені Кабінетом Міністрів України заборони призвели до обмеження його конституційних прав і свобод, а діями відповідача порушено його права споживача, не виконано публічний договір, наявна презумпція вини відповідача, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, позивач не погоджується із визначеним судом розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважає їх неспівмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт і затраченим часом. Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідачем не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, що позбавило позивача можливості належним чином підготуватися до спростування таких витрат. Крім того, відповідачем було порушено процесуальні строки для подання доказів на підтвердження понесених витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції представник ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» - адвокат Шворак О.М. заперечує проти її задоволення, звертаючи увагу апеляційного суду на те, що апеляційна скарга не містить належного правового обґрунтування щодо нібито незаконності рішення суду першої інстанції. Фактично скарга повністю копіює зміст позовної заяви та складається з формального цитування норм законодавства. Представник відповідача вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що відмова в обслуговування позивача на касі торгівельного центру є правомірною з огляду на наявність певних обмежень, якими встановлена заборона перебувати у громадському місці, зокрема у вказаному ТЦ, без засобів індивідуального захисту (маски або респіратора), вдягненого належним чином. Просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення від 01.03.2023 року представник відповідача зазначив, що орієнтовний розмір витрат, які відповідач планує понести на оплату професійної правничої допомоги (65310 грн) був зазначений у відзиві на позовну заяву. Разом із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та клопотанням про залучення доказів на підтвердження понесених витрат, відповідачем було подано перелік доказів, які підтверджують понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 180,00 грн. Визначена відповідачем сума витрат на професійну правничу допомогу є абсолютно співмірною та адекватною, розрахована на підставі витрат часу та залученості представника відповідача до справи. Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надані суду документи, зменшив розмір витрат, які підлягають відшкодуванню до 15 000,00 грн. Відповідач погодився з таким висновком суду та не подавав апеляційної скарги на додаткове рішення.

У судовому засіданні представник відповідача Шворак О.М. проти задоволення апеляційних скарг заперечував, підтримавши доводи, викладені ним у відзивах на апеляційні скарги. Крім того, до початку судових дебатів представник відповідача заявив про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, докази на підтвердження яких зобов`язався подати з дотриманням процесуальних строків.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки на адресу електронної пошти позивача, зазначену ним особисто у процесуальних документах по справі.

Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки неявка в судове засідання позивача не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, щопозивач ОСОБА_1 21 грудня 2021 року приїхав до ТЦ № 32 "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" (далі - ТЦ № 32) за адресою: Харківська обл, смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, 8 для купівлі продуктів харчування та подарунків.

Під час відвідування вказаного торгівельного центру ОСОБА_1 був без засобів індивідуального захисту (маски або респіратора).

На відео, яке було долучено позивачем до матеріалів справи на флеш-накопичувачі та досліджено судом, не зафіксовані події відмови позивачу у купівлі обраних товарів. В той же час представник відповідача у відзиві на позов не заперечував факту відмови позивачу у купівлі обраних ним товарів, через відсутність у останньогозасобів індивідуального захисту.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Право кожного громадянина на охорону здоров`я та медичну допомогу гарантується статтею 27, 49 Конституції України.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року (Закон №1645-III) карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до п. 2-3. Розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону № 1645-III тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641«Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 1 серпня 2020 року по 31 грудня 2020 року установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р.№ 211Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 20 травня 2020 р.№ 392Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Пунктом 10 зазначеної Постанови КМУ на території України на період дії карантину забороняється:

1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно;

Вказана норма, за висновками суду, не є обмеженням конституційних прав особи, є профілактичним заходом, затвердженим на виконання», який має на меті захист життя і здоров`я інших людей, право на що гарантоване статтями 27,49 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Згідно із частиною першою статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Судом правильно встановлено, що постанови Кабінету Міністрів України, якими введено та продовжено карантин на території України, зокрема Постанова Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641«Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», офіційно опубліковані, а тому є чинними.

ПостановоюКабінету Міністрів України № 1236 з 17 червня 2021 року на території України, були запроваджені "зелений", "жовтий", "помаранчевий" та "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення.

Так, пунктом 22 Постанови № 1236 встановлено з 17.06.2021 р. на території України "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого, зокрема забороняється:

«1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального Захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно;

9) діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких:

здійснюється обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання (через вікна видачі, тераси тощо)»

В той же час, у разі встановлення "жовтого", "помаранчевого", чи "червоного" рівня епідемічної безпеки додаткові протиепідемічні заходи встановлюються до обмежувальних протиепідемічних заходів "зеленого" та попереднього рівня.

6 грудня 2021 року Регіональною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області було введено в дію обмежувальні протиепідемічні заходи, передбачені для «жовтого» рівня епідемічної небезпеки, відповідно до яких, зокрема також забороняється:

«2.1 перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно» та«2.9. діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких:

здійснюється обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання (через вікна видачі, тераси тощо».

Вказане підтверджується Протоколом № 29 від 30.11.2021 року Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області.

Дія обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених для «жовтого» рівня епідемічної небезпеки на території Харківської області в грудні 2021 року також підтверджується Протоколом № ЗО від 10.12.2021 року та Протоколом №31 від 20.12.2021 року Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області.

Відповідно до пп. "є" ч. 1 ст. 46 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 року № 4004-ХІІ: «До підприємств, підприємців, установ, організацій, які порушили санітарне законодавство, застосовуються такі фінансові санкції: за допуск особи у громадські будинки, споруди, де здійснюється обслуговування населення, та громадський транспорт у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби ССЛ/І0-19, спричиненої коронавірусом БАКЗ-Со?-2, без попередження, донесеного в будь-якій формі та в будь-який спосіб, про необхідність одягнути засіб індивідуального захисту органів дихання, зокрема респіратор або захисну маску, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлені самостійно, та/або за відсутність реагування на перебування в таких місцях осіб без вдягнутих засобів індивідуального захисту (усне уауваження про необхідність одягнути засіб індивідуального Захисту, припинення обслуговування, виклик представника Національної поліції з повідомленням про адміністративне правопорушення) юридична особа, фізична особа - підприємець сплачують штраф у розмірі від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян»

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем, що при вході до ТЦ № 32 було вивішене попередження про заборону входу без захисної маски або респіратора. Окрім табличок біля входу у ТЦ № 32 відбувалося оповіщення щодо заборони перебування в приміщенні без масок та інших засобів захисту.

Діяльність відповідача ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» полягає у здійсненні продажів відвідувачам торгового центру. Таким чином, положення, яке встановлює заборону на діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, "у яких здійснюється обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту" означає, що відповідач не мав права обслуговувати клієнтів без одягнутих засобів індивідуального захисту.

Постановою головного державного санітарного лікаря України № 17 від 09.05.2020 затверджено Тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ці Тимчасові рекомендації розроблені з метою протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) під час торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами та повинні враховуватися суб`єктами господарювання з метою запобігання ускладненню епідемічної ситуації. Допуск відвідувачів та перебування у закладі дозволяється лише у респіраторі або захисній масці, так щоб були покриті ніс та рот.

Таким чином, відмова в обслуговуванні на касі ТЦ № 32 є правомірною з огляду на наявність певних обмежень, якими встановлена заборона перебувати у громадському місці, зокрема у вказаному ТЦ, без засобів індивідуального захисту (маски або распіратора), вдягненого належним чином.

Встановлена Кабінетом Міністрів України вимога щодо перебування у громадських місцях з використанням заходів індивідуального захисту є лише профілактичним заходом, а не обмеженням конституційних прав.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що у разі незгоди із відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України нормативно-правового характеру у формі постанов, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом.

Відтак, оскільки в даній справі судом не встановлено факту порушення прав та законних інтересів позивача, факту неправомірності дій відповідачів, які можна розцінювати як невиконання покладених на підставі законів обов`язків відповідачами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідачів обов`язку щодо відшкодуванню моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Крім того, доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Порушень норм процесуального права, які слугували б підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не встановив.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду по суті спору ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги на додаткове рішення від 01 березня 2023 року, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Шворак О.М. зазначив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить 65310,00 грн та заявив про подання доказів на підтвердження понесених відповідачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. (а.с. 93)

Рішення про відмову у задоволенні позовних вимог постановлено Дарницьким районним судом м. Києва 23 січня 2023 року.Таким чином, останнім днем для подання доказів понесення судових витрат є 28.01.2023. Однак, вказана дата припадає на вихідний день, у зв`язку із чим, відповідно до положень частини третьої статті 124 ЦПК України, останнім днем строку є 30.01.2023 року.

Заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подана представником відповідача 30 січня 2023 року, тобто із дотриманням п`ятиденного строку, визначеного положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України.

В обґрунтування заяви про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 60 180,00 грн, адвокат надав суду копію договору про надання правової допомоги № 2-1/23-2021 від 30 березня 2021 року, підписаний АО "КМ Партнери" та ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА", копію довіреності № 127--22 від 07 листопада 2022 року, відповідно до якої адвокат Шворак О.М. має право представляти інтереси відповідача, копію ордеру про надання правничої допомоги , відповідно до якого адвокат Шворак О.М., який є адвокатом АО "КМ Партнери" має право на представництво відповідача, акти про надання послуг, де зазначено види виконаних робіт, а саме: підготовка відзиву на позовну заяву, включаючи аналіз позовної заяви, пошук судової практики, розробку позиції захисту довірителя; підготовка до судового засідання, яке відбулося 10 листопада 2022 року, участь у судовому засіданні 10 листопада 2022 року, включаючи час, витрачений на дорогу, візит в суд для участі у судовому засіданні, призначеному на 20 грудня 2022 року, підготовка заперечення на відповідь на відзив; копії рахунків фактур № 11 від 09 січня 2023 року на суму 53550,00 грн. та №16 від 27 січня 2023 року на суму 6630,00 грн.

Отже, представником ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" адвокатом Швораком О.М. надано суду докази щодо витрат понесених відповідачем на правничу допомогу в розмірі 60 180,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням заперечень відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є завищеним. Врахувавши час, витрачений адвокатом на надані послуги, їхню дійсність та необхідність, співмірність зі складністю справи, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу, який має бути відшкодований позивачу, у сумі 15 000 грн.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних судових рішеннях вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішень суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.