Дата документу 30.08.2023 Справа № 334/1325/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1325/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т. Є.
Провадження № 22-ц/807/1441/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Дашковської А.В., Кримської О.М.

за участі секретаря: Смокотіної В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що 01.11.2016р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу № 334/1325/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500934081 від 09.04.2014р., у якій прийняв рішення про задоволення позову та стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 577,94 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Банку на виконання цього рішення були видані виконавчі листи.

14.11.2016р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за Договором кредиту № 500934081.

26.12.2018р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/Веста, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Веста», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договорам кредиту, в тому числі, за Договором кредиту № 500934081.

16.01.2019р. між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило ТОВ «Вердикт капітал», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 500934081.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» щодо виконання рішення у справі № 334/1325/16-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 58 577,94 гривень та судового збору у розмірі 1378 гривень.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що при вирішенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну ПАТ «Альфа-Банк» ним як правонаступником поза увагою суду залишилось те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не може витребувати від ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором № 500934081, тому що останнім, кому це право належало, було ТОВ «Фінансова компанія «Веста» на підставі договору факторингу № 2019-1КІ/Веста від 26 грудня 2018р., яке і повинно бути учасником цієї справи.

Матеріали справи не містять відомостей про наявність судових рішень про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення прав вимоги (від 14 листопада 2016 року, від 26 грудня 2018 року, від 16 січня 2019 року). При цьому вибуття первісного кредитора не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, тоді як новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2016р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу № 334/1325/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500934081 від 09.04.2014 року, у якій прийняв рішення про задоволення позову та стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 577,94грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Банку були видані виконавчі листи.

14.11.2016р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредині ініціативи», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500934081.

26.12.2018р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/Веста, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Веста», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договорам кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500934081

16.01.2019р. між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення право вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило ТОВ «Вердикт капітал», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 500934081.

Задовольняючи заяву про заміну сторони у справі з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал», суд, урахувавши вимоги статей 512 ЦК України, 442 ЦПК України та 15 Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником первісного стягувача (ПАТ «Альфа-Банк»), а тому наявні підстави для задоволення заяви та його заміни.

Колегія не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного цивільного процесуального законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше

не брала участь у виконавчому провадженні.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із вказаних норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Унаслідок такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

На підставі статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

У заяві про заміну сторони ТОВ «Вердикт Капітал» посилалося на те, що 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір факторингу № 2019-1К1/ВЕСТА, згідно з яким ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, за яким ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору, в тому числі за кредитним договором № 500934081, де боржником є ОСОБА_1 .

Однак колегія визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що ТОВ «Вердикт Капітал» не може витребувати від ПАТ «Альфа Банк» право вимоги за кредитним договором № 500934081, оскільки останнім, кому це право належало, було ТОВ «ФК «ВЕСТА», яке і повинно було бути учасником цієї справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами.

В постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 вказано, що встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) дійшла висновку про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безпере-шкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Тобто, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпціюїх правомірності (стаття 204 ЦК України).

Матеріали справи не містять відомостей про наявність судових рішень про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення прав вимоги (від 21 червня 2016 року, від 26 грудня 2018 року, від 16 січня 2019 року).

При цьому вибуття первісного кредитора не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, тоді як новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Таким чином, наведені у апеляційній скарзі доводи в цілому є ідентичними доводам та обставинам у справах, які вже переглядались касаційним судом (постанови ВС: від 04.07.2022р. у справі № 480/1397/15-ц, від 01.09.2021 у справі № 2-102/2011), у яких висловлено відповідну вище наведену правову позицію, яка спростовує можливість здійсненні заміни первісного стягувача одразу на четвертого, без залучення, зокрема, передостаннього, за договором з яким заявник і вважає себе таким, що набув права вимоги до боржника.

Отже, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, а тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну на нього як правонаступника вибулого стягувача в особі ПАТ «Альфа-Банк».

Оскільки за наслідками апеляційного розладу судове рішення прийнято на користь апелянта ОСОБА_1 , то з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь слід стягнути понесені судові витрати, якими є судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст..ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року скасувати. В задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну вибулого стягувача у справі № 334/1325/16-ц на нього як правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» відмовити.

Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: А.В.Дашковська

О.М. Кримська