Номер провадження: 22-ц/813/5999/23
Справа № 509/5425/22
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Трофименко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Попової Ірини Сергіївни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2023 року, ухвалену у складі судді Панасенко Є.М., в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за заявою адвоката Попової Ірини Сергіївни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі № 509/5425/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Соломикіна Інна Сергіївна про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви

10.04.2023 року до суду звернулася адвокат Попова І.С. в інтересах позивача з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд винести ухвалу якою заборонити до ухвалення судом рішення по суті спору ОСОБА_3 та/або третім особам, які діють на підставі доручення виданого ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження (купівля-продаж, дарування, тощо) нерухомого майна - садового будинку з господарчими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Таку заяву обґрунтувала тим, що на момент придбання вказаного будинку, який в свою чергу належав матері позивача та співвласнику ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності він складався в цілому з садового будинку загальною площею 213, 9 кв м. тераси, навісу, гаражу, вбиральні, навісу, сараю. В 2016 році ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про виділ в натурі частки із даного будинку та земельної ділянки. Рішенням суду позов було задоволено та зобов`язано співвласників провести ряд будівельних робіт, в тому числі які передбачають перепланування спірного садового будинку, що несе за собою втручання в несучі конструкції будинку, до комунікацій. Проте після набрання рішення суду законної сили жоден із співвласників не зверталися до установ з метою виготовлення проектної документації для подальших робіт з реконструкцій. Сторони також і не здійснили поділ земельної ділянки, на якій розташований будинок. Сторони досі проживають в будинку, як було і раніше - сім`я позивача на першому поверсі, відповідач на другому. Однак в грудні 2022 року відповідач повідомила, що на підставі рішення суду зареєструвала право власності на садовий будинок, надала копію Витягу. Згідно вказаного Витягу слідує, що державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на садовий будинок, який складається із садового будинку, вбиральні, навісу, ворота, загальною площею 106,9 кв м, та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та внесено до реєстру запис про право власності. За наслідком вчинення дій, які полягають у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, відповідачем здійснюються будівельні роботи з перебудови зазначеного садового будинку, що серед іншого матиме своїм наслідком виділення частини з будинку в окреме житлове приміщення. При цьому адвокат зазначає, що навіть під час розгляду справи в суді позивач формально не має жодних перепонів щодо відчуження спірного майна зареєстрованого на підставі протиправних рішень державного реєстратора, які оскаржуються у даному цивільному провадженні. Та враховуючи викладене, через невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу до розгляду справи по суті відчужувати спірний об`єкт нерухомого майна, в подальшому у разі задоволення позовних вимог. Зазначене може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Також вказала, що заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом. Також зазначила, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2023 року у задоволенні заяви адвоката Попової Ірини Сергіївни в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі № 509/5425/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Соломикіна Інна Сергіївна про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, - відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.03.2019 року та постановою Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, які постановою Верховного суду від 21.04.2022 року залишено без змін, по справі №509/3687/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ "Акціонерний банк Південний" та ОСОБА_2 , про виділ часток в натурі, які є у спільній частковій власності, позовні вимоги задоволено повністю, виділено ОСОБА_3 частину приміщення спірного будинку в натурі, сторони зобов`язано здійснити у зв`язку із цим будівельні роботи, у тому числі деякі роботи спільно з ОСОБА_4 .Суд першої інстанції вважав, що представник Попова І.С. у заяві поданій до суду викладає аналогічні підстави для забезпечення позову, які були викладені в заяві від 24.01.2023 року, та при цьому не підтверджує побоювання щодо відчуження нерухомого майна жодними належними та допустимими доказами. Крім того, в заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника, також до заяви не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вище зазначеного.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Овідопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2023 року у цивільній справі № 509/5425/22, та ухвалити нове рішення яким заборонити до ухвалення судом рішення по суті спору, ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ), вчиняти дії з відчуження нерухомого майна на підставі наступних договорів: купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, пожертви та ренти відносно садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна :100).

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що державним реєстратором безпідставно зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на об?єкти нерухомого майна, які не були передбачені в правовстановлюючому документі (його резолютивній частині) - рішенні Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.03.2019р. 3 огляду на це інформація про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на садовий будинку А,а, гараж літ. Б, вбиральні літ.В , навісу літ. Г, воріт 1, загальною площею 106,9 кв.м., занесена державним реєстратором до Державного реєстру прав на нерухоме майно є недостовірною і не відповідає вищевказаному рішенню суду (правовстановлюючому документу). - Реєстрація права власності за ОСОБА_3 здійснена на підставі технічних паспортів , дані яких є підробленими. Фактично жодні будівельні роботи, передбачені в рішенні суду не проводились, садовий будинок, як і інженерні комунікації реально поділені в натурі не було, а інженери бюро технічної інвентаризації фактично не проводили огляд приміщень садового будинку, що свідчить про те, що прийняті на підставі таких даних (технічних паспортів) рішення державного реєстратора є абсолютно незаконними. Отже, враховуючи вищенаведене вбачається, що поділ житлового будинку шляхом проведення робіт з реконструкції відбувся лише на папері. Насправді жодні роботи з поділу домоволодіння та його інженерних комунікацій, як і поділ земельної ділянки на момент реєстрації права власності на новий житловий будинок за ОСОБА_3 проведено не було. Зазначали, що лише після подання нами до суду позову, позивачем зазначено про протиправність проведення реєстрації права власності за ОСОБА_3 , остання приступила до проведення будівельних робіт на другому поверсі будинку. (фото додані до первісної заяви про забезпечення позову). При цьому, оскільки виконання робіт відбувалось без жодних дозвільних документів на проведення робіт в тому числі із втручанням в несучі конструкції будинку житлового будинку та без наявної проектної документації, що викликало обґрунтовані побоювання позивача відносно можливого пошкодження та завалу будинку. Отже, враховуючи очевидну незаконність проведення державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_3 без достатніх правових підстав та із грубим порушення чинного законодавства , а також Оскільки станом на дату звернення із заявою про забезпечення позову стало відомо про бажання Відповідача у справі відчужити свою частку у домоволодінні на спірне майно, за таких обставин, 10 квітня 2023 року сторона позивача звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області про встановлення заборони до ухвалення судом рішення по суті спору ОСОБА_3 та/або третім особам, які діють на підставі доручення виданого ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна. За результатом розгляду заяви про забезпечення позову, 11 квітня 2023 року суддею Овідіопольского районного суду Одеської області було винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову. Обгрунтовуючи ухвалене рішення суд першої інстанції зазначає: «Доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню». Однак із такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись. Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен застосуовуватити заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Зазначена позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року (справа № 209/3085/20) 3 вищевикладеного вбачається, що суддею Овідопольського районного суду Одеської області застосовано формальний підхід при ухваленні оскаржуваної ухвали, що мало своїм наслідком здійснення передчасних висновків та ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, оскільки розгляд даної справи не закінчений, справа розглядається на сталі підготовчого судового засідання, судове рішення по суті не ухвалено, а отже й потреба у забезпеченні позову не відпала.

Явка сторін

Сторона відповідача будучи належним чином повідомленою про дату, час, місце, розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явилась, що не перешкоджає апеляційному перегляду у відповідності до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника апелянта, доводи апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, останній вважає такими, що відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а тому наявні усі законні та достатні підстави для вжиття таких заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 658/2197/18.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд першої інстанції вірно враховав, що предметом позову є скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Соломикіної Ірини Сергіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64762649 від 12.09.2022 09:39:23; та скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, Соломикіної Інни Сергіївни , про державну реєстрацію змін речових прав на нерухоме майно ( в зв`язку із зміною загальної площі з 222,5 кв.м. на 106,9 кв.м.), індексний номер: 65456988 від 14.11.2022 12:36:48.

Відповідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.03.2019 року та постановою Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, які постановою Верховного суду від 21.04.2022 року залишено без змін, по справі №509/3687/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ "Акціонерний банк Південний" та ОСОБА_2 , про виділ часток в натурі, які є у спільній частковій власності, позовні вимоги задоволено повністю, виділено ОСОБА_3 частину приміщення спірного будинку в натурі, сторони зобов`язано здійснити у зв`язку із цим будівельні роботи, у тому числі деякі роботи спільно з ОСОБА_4 .

У постанові ВП ВС від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Натомість представник Попова І.С. у заяві поданій до суду викладає аналогічні підстави для забезпечення позову, які були викладені в заяві від 24.01.2023 року, та при цьому не підтверджує побоювання щодо відчуження нерухомого майна жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника, також до заяви не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вище зазначеного.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що за таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення заяви.

Доводи апелянта про те, що виконання робіт відбувалось без жодних дозвільних документів на проведення робіт в тому числі із втручанням в несучі конструкції будинку житлового будинку та без наявної проектної документації, що викликало обґрунтовані побоювання позивача відносно можливого пошкодження та завалу будинку, не стосуються предмету забезпечення позову, а тому не витримують вимоги відносності до предмету судового розгляду.

Доводи апелянта про те, що оскільки станом на дату звернення із заявою про забезпечення позову стало відомо про бажання Відповідача у справі відчужити свою частку у домоволодінні на спірне майно, не підтверджені жодними доказами, а тому судова колегія розцінює їх як припущення.

Доводи апеляційної скарги належним чином необґрунтованими, та є такими, що вірних висновків суду не спростовують, до того ж є позиція Верховного Суду у даних правовідносинах, яку не скасовано та не спростовано.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.368,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Попової Ірини Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко