КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/8512/21 Головуючий у суді І інстанції: Петренко Н.О.
провадження №22-ц/824/1971/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Антонов" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Антонов" про визнання незаконним, скасування наказів та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням уточнених позовних вимог до відповідача про визнання незаконнми дії Державного підприємства «Антонов» стосовно запровадження щодо ОСОБА_1 простою з 16.01.2021 року по 29.06. 2021 року (включно); стягнення з відповідача ДП «Антонов» середню заробітну плату за період з 16.01. 2021 року по 29.06. 2021року у сумі 125 070,75 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач з 01.11.2011 року працює на ДП «Антонов». 01.05.2018 року його переведено на посаду заступника начальника комерційного відділу - начальника бюро ДП «Антонов». На даній посаді він продовжує працювати і на сьогодні. Весь час з початку карантину виконував свої посадові обов`язки дистанційно, час від часу (2-3 рази на тиждень) приїздив на роботу як керівник для участі в нарадах та виконанні невідкладних завдань. З 13 по 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, вийшов на роботу і без належних на те підстав та відповідних документів був відсторонений 31.12.2020 р. від роботи. Йому обмежили можливість доступу до корпоративної пошти, до комерційного калькулятора, а також до корпоративного сайту за його особистим логіном та паролем. Він не порушив жодного посадового обов`язку, самовіддано працює в ДП «Антонов» з листопада 2011р., віддає роботі не тільки робочий час, а як свідчить заборгованість по відпустках в 60 днів, і свій час відпочинку, але за цих умов без жодного правового підгрунтя з січня відсторонений від роботи. При цьому, жодного документу про те, що ДП «Антонов» призупинило роботи, в яких бере участь за посадою, і що структурному підрозділі, в якому він працює, оголошено простій, видано не було. З 01.03.2021р. по 31.03.2021р. в результаті незаконного рішення роботодавця, а саме додатку № 1 до наказу від 26.02.2021р. № 1798к «Щодо оголошення періоду простою працівників підприємства» позивача включено до переліку працівників відділу 255 ДП «Антонов», які будуть перебувати на простої не з вини працівників у період з 01.03.2021р. по 31.03.2021 року. Звертає увагу, що від початку запровадження у березні 2020р. Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, комерційний відділ ДП «Антонов», працівником якого є позивач не припиняв свою роботу, адже для виконання робочих функцій працівниками відділу були наявні всі необхідні організаційно-технічні умови, зокрема частина працівників була переведена на дистанційну роботу. Крім цього, відповідно до наданих розрахункових листів за 2020 р., кожен місяць нараховувалась премія за виконання найважливіших планових завдань.

Незаконні відсторонення від роботи та оголошення простою призвели до не виплати заробітної плати протягом січня-березня 2021р. на загальну суму 264 864,57 грн. (в тому числі всі податки та обов`язкові збори). Відповідач не обгрунтував підстав для оголошення простою протягом березня-квітня 2021 року. Накази про простій у березні-квітні 2021р. прийнято за відсутності визначених законодавством підстав для оголошення простою, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

В процесі розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути середній заробіток за період з 16.01.2021р. по 29.06.2021р. у сумі 125 070,75 грн., оскільки простій щодо позивача було запроваджено 16.01.2021року. Двома місяцями перед цим були листопад та грудень 2020 року. Вважає, що незаконні відсторонення позивача від роботи та оголошення простою призвели до невиплати позивачу заробітної плати протягом січня - червня 2021р. на загальну суму 125 070,75 грн. (14 901,23+27595,07+31 196,71+8 317,05+23151,43+19 909,26 (в тому числі всі податки та обов`язкові збори).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник Державного підприємства "Антонов" - Нєвєров О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що суд першої інстанції не визначився із обраним позивачем способу захисту його порушеного права, оскільки вважає, що позивачем не заявлено позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення простою, які нібито порушують його права та інтереси, та відповідно до яких ОСОБА_1 не включався до списку осіб, які виконують невідкладні завдання і роботи на підприємстві, а також наказу від 23.06.2021 року № 5398к.

Також зазначає, що суду першої інстанції дійшов помилкових висновків, що у разі визнання неправомірними дій роботодавця щодо оголошення простою стосовно ОСОБА_1 , то вказане судове рішення автоматично скасовує відповідні накази, видані підприємством, які є індивідуально-правовими актами, оскільки вважає, що право на оскарження індивідуального акту надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується, проте ОСОБА_1 не заявлено вимог про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення простою, які стосуються позивача.

Посилаючись на ст. 34 КЗпП України вважає, що хибними є висновки суду щодо обов`язковості надання роботодавцем пропозицій про можливості переведення працівника на іншу роботу під час оголошення простою не з вини працівників, оскільки з урахуванням зазначеної норми права, вважає, що вирішення питання пропонувати працівнику іншу роботу у разі простою законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

14 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечую проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що викладені в ній аргументи та доводи не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про незаконність дій відповідача щодо оголошення стосовно позивача простою, у зв`язку з порушенням процедури оголошення простою, не доведенням до відома позивача змісту наказів, якими запроваджувався простій, та відшкодування позивачу частини втраченого заробітку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства "Антонов" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Антонов" про визнання незаконним, скасування наказів та стягнення середнього заробітку до розгляду Верховним Судом справи № 759/17718/21.

01 червня 2023 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Верховного Суду від 24 травня 2023 року, якою закінчено перегляд в касаційному порядку справи № 759/17718/21.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Антонов" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Антонов" про визнання незаконним, скасування наказів та стягнення середнього заробітку поновлено, справу призначено справу до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню коронавірусної інфекції, оскільки положення частини другої статті 34 КЗпП України встановлюють, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Суд першої інстанції вважав, що відповідачем було порушено процедуру щодо оголошення простою позивачу, оскільки були відсутні передбачені ст. 34 КЗпП України умови для оголошення простою, тобто зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що простій позивачу був оголошений безпідставно, однак зупинення роботи фактично відбулося не з вини працівника, за обставин, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, а тому прийшов до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права буде збереження за ним середнього заробітку за час простою, як це передбачено ч. 3 ст. 113 КЗпП України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, який діє до теперішнього часу.

За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Згідно зі статтею 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Встановлено, що з 01.11.2011 року ОСОБА_1 працює на ДП «Антонов» (а.с.9 том 1).

01.05.2018 року позивача переведено на посаду заступника начальника комерційного відділу-начальника бюро ДП «Антонов».

Встановлено також, що ДП «Антонов» є державним комерційним підприємством, яке передано в управління ДК «Укроборонпром» у зв`язку з чим регулювання, контроль та координація діяльності відповідача здійснюється концерном, як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

12.03.2020 року видано наказ ДК «Укроборонпром» № 74 « Про додаткові заходи забезпечення охорони праці та здоров`я працівників у ДК «Укроборонпром» (а.с.91 том 1).

Судом було досліджено накази за період з 17.03.2020 року по 30.10.2020 року з яких вбачається, що на ДП «Антонов» було винесено ряд наказів про простій працівників підприємства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 18.03.2020 року по 15.01.2021 року включно працював дистанційно на дому на період карантину.

З долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву акту простою (а.с. 54 том 1) вбачається, що 24.12.2020 року у зв`язку зі скороченням обсягів виробництва, відсутності технічних та організаційних умов, необхідних для виконання робіт , спричинених світовим спадом економіки, сповільнення експортно-імпортних операцій через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, у тому числі щодо недопущення скупчення значних груп працівників на території підприємства, дотримання працівниками безпечної дистанції під час виконання трудових обов`язків, з 01.01.2021 року призупиняється робота ДП «Антонов».

Запропоновано встановити початок простою, який поширюється на всіх працівників підприємства з 01.01.2021 року, крім працівників підрозділів, що виконують виробничі завдання, невідкладні роботи, роботи із життєзабезпечення діяльності підприємства.

26.02.2021 року відповідно до наказу № 1798к ДП «Антонов» оголошено період простою працівників підприємства (а.с.11 том 1).

Відповідно до п. 3 наказу з метою запобігання виникненню та поширенню коронавірусної інфекції, попередження виникненню виробничої ситуації, небезпечної для життя та здоров`я співробітників, за відсутності необхідних організаційно-технічних умов, оголошено простій не з вини працівників у період з 01.03.2021 року. по 31.03.2021 року для працівників підприємства, крім працівників вказаних вказаних в п.1 даного наказу та працівників, що не перебувають на роботі з поважних причин (щорічні та додаткові відпустки, тимчасова непрацездатність, виконання державних обов`язків, служба в армії, військові збори та ін.)

Відповідно до п. 4 наказу керівникам структурних підрозділів у строк до 26.02.2021 року подати до відділу кадрів затверджені керівником підприємства або директором за відповідним напрямком роботи списки працівників, які будуть перебувати на простої не з вини працівників у період з 01.03.2021 року по 31.03.2021 року.

Відповідно до додатку № 1 до наказу від 26.02.2021 року. № 1798к затвердженого директором ДП «Антонов» ОСОБА_1 відправлено на простій не з вини працівника у період з 01.03.2021 року по 31.03.2021 року (а.с.13 том 1).

29.03.2021 року відповідно до наказу № 2674к ДП «Антонов» оголошено період простою працівників підприємства не з вини працівників у період з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року (а.с.14-15 том 1).

ОСОБА_1 відповідно до переліку працівників ДП «Антонов» перебував на простої не з вини працівників у період з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року (а.с.16 том 1).

З переліку працівників АТП ДП «Антонов», яку будуть перебувати на простої не з вини працівників вбачається, що ОСОБА_1 перебував на простої у періоди з 01.04.2021 року по 11.04.2021 року, з 17.04.2021 року по 30.04.2021 року; 01.05.2021 року - 31.05.2021 року.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за січень 2021 року ОСОБА_1 оплата за посадовим окладом за січень 2021 року (за відпрацьований час 63.0) - 5 270,30 грн.; оплата часу простою не з вини працівника (час 88,00) - 4 907,79 грн.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за лютий 2021 року ОСОБА_1 оплата за посадовим окладом за лютий 2021 року оплата часу простою не з вини працівника (час 160,00) - 8 421,33 грн.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за березень 2021 року ОСОБА_1 оплата за посадовим окладом за березень 2021 року оплата часу простою не з вини працівника (час 176,00) - 8 421,33 грн.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за квітень 2021 року ОСОБА_1 оплата за посадовим окладом за квітень 2021 року оплата часу простою не з вини працівника (час 47,00) - 2 487,87 грн.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за травень 2021 року ОСОБА_1 оплата за посадовим окладом за травень 2021 року оплата часу простою не з вини працівника (час 144,00) - 9 263,33 грн.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за червень 2021 року ОСОБА_1 оплата за посадовим окладом за червень 2021 року оплата часу простою не з вини працівника (час 144,00) - 12 505,50 грн.

Відповідно до наказу від 31.05.2021 року № 4589к ДП «Антонов» було припинено простій працівників підприємства у зв`язку із зменшенням випадків захворювання серед працівників підприємства на гостру респіраторну хворобу COVID-19 та зважаючи на необхідність виконання виробничих завдань та умов контрактів на поставку літаків «Антонов».

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів наявності підстав запровадження відповідачем персонально по відношенню до позивача простою, тому суд прийшов до обгрунтованого висновку, що позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача щодо оголошення щодо позивача простою з 16 січня по 29 червня 2021 року підлягає задоволенню.

Крім того як вірно встановив суд першої інстанції та з чим погоджується апеляційний суд, що позивач навіть під час карантину та запровадження на підприємстві простою виконував роботу дистанційно, а отже у відповідача були наявні організаційні умови для виконання позивачем своїх посадових обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не визначився із обраним позивачем способу захисту його порушеного права, оскільки позивачем не заявлено позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів № 6618к від 28.12.2020, № 759к від 28.01.2021, № 1798к від 26.02.2021 року, № 2674к від 29.03.2021, № 3567к від 29.04.2021, №5398к від 23.06.2021, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Як вже встановлено судом, за період з 17.03.2020 року по 30.10.2020 року вбачається, що на ДП «Антонов» було винесено ряд наказів про простій працівників підприємства.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив зокрема визнати незаконним та скасувати додаток № 1 до наказу від 26.02.2021 року № 1798к "Щодо оголошення періоду простою працівників підприємства" та п. 1 Додатку 1 до наказу від 29.03.2021 № 2674к "щодо оголошення періоду простою працівників підприємств" в частині себе, ОСОБА_1 .. Позивач виходив з того, що діями відповідача, які полягали у не доведенні до його відома інформації про простій та виплати йому лише частини його звичайного заробітку порушено його конституційне право на працю.

Крім того як вірно встановлено судом першої інстанції, та з чим погоджується суд апеляційної інстанції про те, що з матеріалів справи вбачається, що відсутні докази повідомлення позивача про оголошення простою, ОСОБА_1 протиправно був позбавлений інформації про період простою, його причини, дату закінчення, режим роботи, робочий час та форму оплати праці.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що з аналізу змісту долучених відповідачем наказів про запровадження для працівників відповідача простою, можна дійти висновку, що вони встановлювали певні періоди простою, які як правило охоплювались календарним місяцем і на день звернення позивача до суду вже вичерпали свою дію, а отже говорячи про ефективність захисту і недопущення повторного звернення до суду, у позивача у жодному разі не виникне необхідність повторного звернення до суду з метою їх скасування, адже юридичні факти, які були ними встановлені діяли певний проміжок часу і припинили свою дію на дату подачі уточнених позовних вимог та винесення рішення у даній справі.

Враховуючи вище викладене, твердження апелянта щодо неналежного способу захисту позивача колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції щодо обов`язковості надання роботодавцем пропозицій про можливості переведення працівника на іншу роботу під час оголошення простою не з вини працівників є неправомірними, оскільки відповідно до ст. 34 КЗпП України на думку апелянта вирішення питання пропонувати працівнику іншу роботу у разі простою законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи зводяться до власного трактування відповідачем норм матеріального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (Постанова від 20 жовтня 2021 року у справі № 428/11543/19 провадження № 61 -8681 св21) прийшов до висновків, що виходячи з підстав, визначених позивачем, а саме: незаконності виведення в простій та відсторонення від трудового процесу, суду для правильного вирішення справи на виконання завдань цивільного судочинства потрібно встановити: чи дійсно мали місце відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачем, які зумовлюють призупинення роботи, тобто простій. При виведені позивача у простій, чи була можливість у роботодавця відповідно до вимог частини другої статті 34 КЗпП України перевести позивача за її згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на весь час простою.

Оцінка доказів у справі щодо обставин повної зупинки роботи ДП «Антонов» або підрозділу, в якому працював позивач є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Крім того саме по собі прийняття Кабінетом Міністрів України постанови про оголошення карантину не вказує про неможливість виконання роботи на підприємстві, де працював позивач.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справи № 759/17718/21 (провадження № 61-12118св22).

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості рішення суду ці доводи не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що трудове та майнове право позивача було порушено відповідачем.

Враховуючи неправомірні дії відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув середній заробіток за час неправомірного оголошення простою щодо позивача, вирахувавши різницю між отриманими ним сумами та сумами, які підлягали виплаті.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ст. 34, 113 КЗпП України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов" залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «03» серпня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник