н/п 6/490/188/2023 Справа № 2-6048/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,

розглянувши матеріали подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи -ПАТ «Банк «Київська Русь», ОСОБА_1 ,боржник ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року головний державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонов Дмитро звернувся до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вказане подання головний державний виконавець мотивує тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) перебуваєвиконавче провадження виконавче провадження № 40432667 з виконання виконавчого листа № 2-6048/11 виданого 13.11.2012 Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення на користь - Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ОСОБА_2 солідарно з ФОП ОСОБА_3 заборгованість в сумі 10302095,73 (десять мільйонів триста дві тисячі дев`яносто п`ять) грн. 73 коп. Стягнути з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1411,50 грн. з кожного. Згідно заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2013 року за №1325/46.3, сума зобов`язання за виконавчим документом складає 9863107,23 грн.

Боржником за виконавчим документом визначено: ОСОБА_2 , НОМЕР_1 .

25.10.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 40432667, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

В ході здійснення виконавчих дій головним державним виконавцем було встановлено, що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційнийзапис про актовий запис про шлюб за № 469 від 27.07.2019 року складений на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2023 року, за дружиною боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 зареєстровано квартиру, двокімнатну, загальною площею - 49,8 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Головний державний виконавець у своєму поданні зазначає, що вказане майно, виходячи з презумпції набуття його саме подружжям, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. За таких обставин головний державний виконавець, керуючись нормами ст. 433 ЦПК України, звернувся до суду із поданням про визначення частки ОСОБА_4 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Від представника зацікавленої особи ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 - адвоката Гриненка І.І. надійшли письмові пояснення щодо подання, відповідно до яких останній просить у задоволенні подання відмовити, посилаючись на те, що вказне майно не є спільною сумісною власністю подружжя, придбано ОСОБА_1 хоча і під час перебування у зареєстрованому шлюбі з боржником, проте на час фактичного припинення шлюбних відносин та на особисті кошти, отримані від продажу дошлюбного майна, отриманого на підставі договору дарування. Боржник ОСОБА_2 , також підтверджує, що не вважає вказану квратиру спільним майном подружжя, оскільки сімейні відносини припинені з 2019 році, проте неможливо було розрівати шлюб в установленому законом порядку, оскільки дружина завагітнила та було заборонено розірвати шлюб до 1-річного віку дитини, а потім почалися бойові дії.

Державний виконавець підтримав вимоги подання.

Стягувач представник ПАТ "Банк "Київська Русь" в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляд подання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши подання головного державного виконавця, та матеріали справи, доходить до висновку про те, що подання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) перебуває виконавче провадження № 40432667 з виконання виконавчого листа № 2-6048/11 виданого 13.11.2012 Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення на користь - Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ОСОБА_2 солідарно з ФОП ОСОБА_3 заборгованість в сумі 10302095,73 грн. Стягнути з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1411,50 грн. з кожного. Згідно заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2013 року за №1325/46.3, сума зобов`язання за виконавчим документом складає 98 63107,23 грн.

Згідно актового запису про шлюб №469 від 27.07.2019, складеного Центральним районним у м. Миколаєві відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зареєстровано шлюб між боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з матеріалів справи згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2023 року, за дружиною боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 зареєстровано квартиру, двокімнатну, загальною площею - 49,8 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За змістом ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок та підстави звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, передбачені ст. 366 ЦК України. Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст. 371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу з боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №327/504/17).

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

При цьому, згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Велика палата Верховного суду у постанові від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс2) вказала, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Розгляд подання за правилами ст. 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/1 дійшла висновку про те, що ст. 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_1 , і сам боржник категорично заперечують щодо наявності підстав для задоволення подання, не погоджується із змістом викладеного та вказує на те, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, а є особистою приватною власністю дружини. На підтвердження викладеної позиції надали договори дарування та купівлі-продажу, що безпосередньо передували придбанню ОСОБА_1 спірної квратири.

Крім того суд враховує, що державним виконавцем не надано доказів, що вказана двокімнатна квартира є подільною річчю в натурі, і 1/2 частка квартири, загальною площею 49,8 кв.м. , може бути виділена в натурі.

Враховуючи викладене, вбачається наявним спір щодо визначення частки майна в спільній власності подружжя.

Зокрема, суд роз`яснює, що приватний виконавець має звертатись до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України».

На підставі викладеного, керуючись ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 356, 357, 366, 368, 370, 371, 443 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи ПАТ «Банк «Київська Русь», ОСОБА_1 ,боржник ОСОБА_2 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 06 вересня 2023 року.

Суддя О.А. Гуденко