КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9595/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Гаращенка Д.Р., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, компенсації понесених витрат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів та компенсації витрат на утримання майна, а також стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що вони із відповідачем із 21.06.2003 року по 06.04.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, яка є її єдиним джерелом доходів та якої недостатньо для належного забезпечення її матеріального існування.

Разом із відповідачем вони перебували у шлюбі 19 років, відтак вона має право на отримання аліментів у розмірі частини доходів відповідача та компенсацію коштів, що були витрачені позивачкою на утримання майна відповідача у розмірі 155 507 грн.

Крім цього позивачка просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Тандир Д.В., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що позивач та відповідач мають однакову адресу місця реєстрації проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Крім того, судом неправильно застосовано положення частини 4 статті 75 СК України, згідно із якими позивачка має право на утримання від відповідача, оскільки її пенсії недостатньо для забезпечення належного існування.

Судом також не враховано, що обов`язок сплати комунальних послуг покладається на власника майна, а відповідно останній має сплачувати комунальні послуги, а оплата спожитих послуг позивачем є нічим іншим, як порушення її майнових прав, які покликані забезпечити належний рівень існування для останньої.

Місцевий суд також безпідставно дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, розмір якої позивачем визначено у сумі 20 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 21.06.2003 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 6.04.2022р. позов між сторонами розірвано (а.с. 6).

Позивачка із 01.07.2021 року є пенсіонеркою за віком (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК Українипередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що вона є непрацездатною, має право на утримання від колишнього чоловіка, оскільки прожила із ним у шлюбі впродовж 19 років. Крім того,оскільки позивачка в період проживання у шлюбі здійснювала оплату комунальних послуг за квартиру, яка належить позивачу, просила стягнути з нього компенсацію вказаних витрат за період з 2016 по 2021 рік, а також 20 000,00 грн моральної шкоди.

Права та обов`язки подружжя по утриманню, передбачені Главою 9 Сімейного Кодексу України.

За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме:

- перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України);

- непрацездатність одного з подружжя;

- потреба в матеріальній допомозі;

- нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Прожитковий мінімум - це вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності. Чільні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановлені Законом «Про прожитковий мінімум» №966-XIV від 15.07.1999 року.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу до набрання чинності Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період прожитковий мінімум застосовується в розмірах і на умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають чоловіки та жінки після досягнення 60, 63 або 65 років. Вік виходу на пенсію визначає набутий особою страховий стаж.

Із наданих позивачкою документів вбачається, що пенсійне посвідчення видано ОСОБА_1 01.07.2021 року довічно, тобто позивачка є пенсіонером, однак жодних документів, підтверджуючих розмір свого пенсійного забезпечення вона суду першої інстанції не надала, що позбавляє суд можливості зробити висновок про те, що вона потребує матеріальної допомоги. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження матеріального стану відповідача.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення компенсації понесених витрат за оплату комунальних послуг.

Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підтвердження заявлених вимог позивачка надала ряд квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за період із 2016 року по 2021 рік, з яких вбачається, що оплата здійснювалась за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідач ОСОБА_3 є власником або співвласником квартири АДРЕСА_3 позивачкою не надано та матеріали справи не містять.

Крім того позивачка не скористалась своїм процесуальним правом заявити клопотання про витребування таких доказів.Отже, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині є правильними.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивчки про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Посилаючись на заподіяння їй моральної шкоди позивачка не зазначила, якими саме діями або бездіяльністю відповідача їй була заподіяна моральна шкоду та в чому вона полягає. Крім того, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження моральних переживань, погіршення стану здоров`я тощо.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішень суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно приписів ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2023року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Д.Р. Гаращенко