ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9127/23Головуючий у 1-й інстанції Братасюка В.М.
Провадження № 22-ц/817/672/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

апелянта - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/9127/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2023 року (ухвалене суддею Братасюком В.М.) в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обґрунтування заявлених вимог покликалася на те, що із соціальної мережі Facebook вона дізналася про смерть власного дядька ОСОБА_3 , де було розміщено копію його паспорта, переписки з представником місцевої ритуальної служби та повідомлення сусідки. Однак отримати свідоцтво про смерть заявниця не може, так як м.Лисичанськ Луганської області перейшло під контроль російської федерації і перебуває в тимчасовій окупації. Встановлення факту смерті необхідне їй для державної реєстрації смерті померлої особи та оформлення спадкових прав.

У зв`язку з наведеним просила суд встановити факт смерті її дядька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , 13.02.2023 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 помер у м.Лисичанськ ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак свідоцтво про смерть заявниця надати не може, оскільки за вказаний документ вимагають гроші невідомі особи.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справи до суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Лисичанськ, Луганської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Лисичанським МВ УДМС України в Луганські області 22.07.1996 року. Місце реєстрації заявниці - АДРЕСА_2 (а.с.2).

Згідно довідки Управління соціальної політики Тернопільської міської ради №6117- від 20.07.2022 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.4).

Згідно спадкового договору, укладеного між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та жителем АДРЕСА_1 , з однієї сторони (Відчужувач майна), та заявницею ОСОБА_1 (Набувач майна), який посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Надією Петрівною 17.07.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №1249, ОСОБА_3 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 (а.с.5).

Згідно довідки слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області 14.02.2023 року о 17:09 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , 1967 р.н., про те, що невідома особа в соціальній мережі Facebook в групі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » розмістила інформацію про виявлення тіла знайомого заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м.Лисичанськ Луганської області, й за належне поховання просила перерахувати на банківську картку «Сбєрбанк» (номер невідомий) грошові кошти в сумі 20000 рублів. Заявниця коштів не перерахувала, матеріальних збитків їй не завдано. Дані матеріали зареєстровані в ЄО №4370 від 14.02.2023 року та в подальшому долучені до матеріалів кримінального провадження за №0000300 (а.с.7).

Згідно скрін-шоту переписки з невідомою особою мовою країни окупанта, ритуальна служба «Вічність» в АДРЕСА_4 , розшукує рідних і близьких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тіло ОСОБА_3 вивезено у відділ судово-медичної експертизи. Зазначено, що мінімальна вартість поховання в м.Лисичанську становить 20000 російських рублів.

Допитані судом першої інстанції в якості свідків заявниця ОСОБА_1 та її мати - ОСОБА_4 пояснили, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним дядьком ОСОБА_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З соціальної мережі Facebook, в групі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » вони дізналися, що ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер в м.Лисичанськ. В подальшому вони шляхом переписки зв`язалися з представником місцевої ритуальної служби м.Лисичанськ, котрий повідомив, що за 20000 російських рублів буде здійснене належне поховання їх родича.

Оскільки м.Лисичанськ Луганської області перейшло під контроль російської федерації і перебуває в тимчасовій окупації, отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 не можливо.

Крім того, 29.08.2023 року ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду на підтвердження факту смерті долучила копію лікарського свідоцтва про смерть №191 від 18.02.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також пояснила, що копію вказаного лікарського свідоцтва їй надіслали з ритуальної служби м.Лисичанська через месенджер.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України № 545 від 08 серпня 2006 року.

Відповідно до положень вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми;

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми;

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

У відповідності до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку в наслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Статтею 317 ЦПК України визначено порядок провадження у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Так, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).

Статтею 318 ЦПК України встановлено, що у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути:

- письмові докази;

- речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи;

- висновки експертів;

- копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть;

- пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник;

- довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців);

- заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі № 753/8033/22.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції від 7 травня 2022 року) будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

З матеріалів вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 породжує юридичні наслідки для заявниці (згідно спадкового договору від 17.07.2018 року). При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту смерті суд першої інстанції виходив із того, що наданих заявницею доказів є занадто мало для переконання, що запитуваний факт швидше мав місце.

У відповідності до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За змістом ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 10 травня 2001 року у справі «Cyprus v. Turkey» (заява №25781/94) ЄСПЛ вказав, що «зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи і їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96).»

Колегія суддів зазначає, що заявницею в суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи копію лікарського свідоцтва про смерть №191 від 18.02.2023 року, виданого відділом судово-медичних експертиз, м.Стаханов, лнр (м.Кадіївка, Алчевського району, Луганської області, Україна), яке з 2014 року окуповане російською федерацією. З даного свідоцтва вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи надані заявницею докази в їх сукупності колегія суддів вважає доведеним факт смерті смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 на території м.Лисичанськ, Луганської області, тобто на частині України, яка розташована у районі проведення бойових дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затвердженого Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309.

Враховуючи, що заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті свого дядька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позасудовому порядку, а встановлення даного факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, апеляційний суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території м.Лисичанськ, Луганської області, Україна.

Частиною другою статті 319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до пункту 15 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року за №719/4940, якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про встановлення факту смерті задоволити.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), заінтересована особа Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи -задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 на території міста Лисичанськ Луганської області, Україна.

Судові витрати по справі не відшкодовуються.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 06 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді