Дата документу 06.09.2023
Справа № 501/1321/23
06 вересня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача ОСОБА_2
третя особа: служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області,
предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, стягнення аліментів,
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 (далі позивач) 05.04.2023 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа: служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, згідно якої просить суд:
-позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-призначити її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-стягувати з ОСОБА_2 , на її, ОСОБА_1 , користь аліментів на утримання онуків - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі цієї заяви і до повноліття дітей.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_2 , яка є матір`ю трьох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . У свідоцтві про народження ОСОБА_5 відомості про батька записані за ст.135 СК України.
Позивач є рідною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач разом з дітьми проживала в приміщенні свого покійного чоловіка, за адресою: АДРЕСА_1 , вела при цьому асоціальний спосіб життя. Позивач намагалася неодноразово спонукати свою доньку про необхідність належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо її дітей, онуків позивача, але відповідач залишала її прохання без уваги. Весь час перебування онуків у родині відповідача вони були без належного батьківського догляду, без належного харчування, без забезпечення належного побуту. Крім того, відповідач не забезпечує дітям отримання освіти.
Така поведінка відповідача по відношенню до дітей, змусила позивача забрати дітей до своєї родини та взяти онуків під своє опікування.
Неодноразові бесіди з відповідачем про необхідність належного виконання нею батьківських обов`язків щодо власних дітей не надали жодного результату.
Позивач вважає, що залишення відповідача з дітьми буде суперечити їх інтересам та заважати їх нормальному розвитку, становленню як особистостей. Тому, керуючись метою захисту прав своїх онуків, позивач змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, призначення її опікуном.
Крім того, відповідач є працездатною особою, має можливість самостійно працювати та заробляти кошти на життя як для себе так і для утримання дітей. Але добровільно коштів на утримання дітей відповідач не надає, що змусило позивача заявити вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей.
Все це свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що змусило позивача звернутись із позовом до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.
Відповідач відзиву на позов не надала.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила проводити судове засідання без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач до суду не з`явилася, про слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила.
Представник третьої особи до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 (а.с.6, 8, 9).
Матір`ю дітей в свідоцтві про їх народження записана ОСОБА_2 .
Батько ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . У свідоцтві про народження ОСОБА_5 відомості про батька записані за ст.135 СК України.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування № 180 від 21.07.2023 (а.с.59-59 зв.) слідує, що служба у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
V. Оцінка Суду.
Щодо позбавлення батьківських прав.
В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК України: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.
Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).
Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції).
Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:
Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).
Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітніх ОСОБА_9 и та ОСОБА_10 .
Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.
Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною належного виховання, що свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав.
Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам малолітніх дітей і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.
Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України».
Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.
В ситуації, що розглядається розлучення відповідача з дітьми відбулося за ініціативи відповідача, який жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми. За таких обставин, без бажання відповідача, держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні нею своїх батьківських обов`язків.
Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідач, відносини, які склались між нею і дітьми не зміняться, тому що вони тривалий час разом не проживають.
Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітніх дітей, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дітей.
Отже, Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини.
Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дітьми та матір`ю склались таким чином, що діти протягом більшого періоду свого життя проживать окремо від матері, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини).
Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вони з нею не проживають протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своїми дітьми.
Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між дітьми та матір`ю.
Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).
В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини».
Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів служби у справах дітей, які мали можливість перевірити умови проживання дітей, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дітей.
Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавленоюбатьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.
Щодо стягнення аліментів.
Згідно із частиною другою статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Статтею 180 СК передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У зв`язку із чим, відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, Суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі передбаченому діючим законодавством України, але не менше ніж 50%: прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 05.04.2023, що є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дітей.
Щодо встановлення опіки.
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Вимогами ст.58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Статтею 62 ЦК України визначено, що опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Згідно ст.63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановленихстаттею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.
Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до ст.64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Системний аналіз норм ЦК свідчить, що саме відповідний Орган опіки вирішує питання про встановлення і припинення опіки та піклування, а також приймає рішення про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків. Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному Органові опіки стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.
Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над неповнолітньою особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Таке подання має бути обґрунтованим і оформлюватися за наявності документів визначених пунктом 3.3 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 від 26.05.99, далі - також Правила), й у разі неможливості за певних причин відповідним органом опіки та піклування прийняти рішення про опіку самостійно.
Відтак, в разі позбавлення батьківських прав, суд встановлює опіку над неповнолітніми та призначає опікуна тільки за обґрунтованим поданням органу опіки та піклування до якого мають долучатися відповідні документи, які стали підставою для його оформлення та подання до суду.
Отже, заявник не подав до суду доказів того, що Органом опіки оформлювалося відповідне обґрунтоване подання про доцільність призначення його опікуном над неповнолітніми дітьми, тому суд має діяти в межах, які визначені законом та не має самостійно (на власний розсуд) перебирати на себе повноваження Органу опіки, який повинен своїм рішенням вирішувати питання про встановлення опіки і призначення опікунів.
Отже, в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити, що не позбавляє права позивача звернутись в позасудовому порядку до органу опіки та піклування для отримання опіки над неповнолітніми онуками.
З огляду на зазначене суд доходить висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 4, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі цієї заяви до суду, тобто з 05.04.2023 і до повноліття дітей.
В задоволені решти вимог відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним - процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення складено 06.09.2023.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко