Справа № 740/4513/22
Провадження № 2-о/740/9/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ніжинська міська територіальна громада в особі Ніжинської міської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини,

установив:

У листопаді 2022 року заявниця звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що у 1994 році син заявниці ОСОБА_3 поїхав на заробітки до Москви, у січні 1996 року він зник і рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 30 квітня 1998 року був визнаний безвісно відсутнім. У листопаді 2000 року заявниця дізналася, що її син загинув 06.08.2000 року, 28.11.2000 проведено кремацію, передано прах, який згодом похований у м. Ніжині. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 . Заповіту син не залишив; до нотаріуса із заявам про прийняття спадщини ніхто не звертався. На день відкриття спадщини ОСОБА_3 не проживав та не був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті сина заявниці, оскільки недостатньо документів, що необхідні для підтвердження факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Встановлення факту має юридичне значення, так як необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження; судове засідання призначено на 10-00 год. 16 січня 2023 року, яке в подальшому відкладено на 14 лютого 2023 року 11-00 год.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник заявниці адвокат Семенок В. І. подав заяву про розгляд справи без його та ОСОБА_1 участі та підтримання заявлених вимог. Від представника заінтересованої особи ОСОБА_4 надійшло клопотання з проханням розглянути справу без її участі та прийняти рішення, яким задовольнити заявлені вимоги. Від заінтересованої особи ОСОБА_5 надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі, підтримала вимоги та просила їх задовольнити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Бобровицькою сільрадою Чернігівської області (а. с. 8).

Рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 30 квітня 1998 року ОСОБА_3 визнано безвісно відсутнім (а. с. 12).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Тверським відділом РАЦС м. Москви, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 грудня 1994 року органом приватизації при Ніжинському науково-виробничому комплексі «Прогрес», власниками квартири по АДРЕСА_3 , є: ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_6 (батько, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_2 (сестра), ОСОБА_1 (мати) (а. с. 9).

Рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 30 квітня 1998 року ОСОБА_3 визнано безвісно відсутнім (а. с. 12).

Довідкою № 5985 та актом від 28 листопада 2000 року, виданими ЗАТ «Міське бюро ритуальних послуг «ГОРБРУС», підтверджується факт кремації 28.11.2000 ОСОБА_3 та видача праху померлого ОСОБА_6 (а. с 10, 11).

Згідно з довідкою № 15.1-02/4601 від 02.11.2022, виданою Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 16.01.1990 по 26.05.1992 та з 10.08.1994 по 27.05.1998 (а. с. 13).

За твердженням заявниці, вона позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки не встановлено факту вступу в управління або володіння спадковим майном, а встановлення цього факту необхідне їй з метою отримання свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як роз`яснив у п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У п. 2, 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця

її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Згідно зі ст. 526 ЦК УРСР м ісцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно

невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Згідно зі ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР та п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі Інструкція, діяла на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Вищевказана Інструкція передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який просить установити заявниця, знайшов своє підтвердження. Метою встановлення факту прийняття спадщини є реалізація заявницею свого права на спадщину шляхом одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину.

Ураховуючи те, що заявниця позбавлена можливості в іншому, ніж судовому порядку, встановити указаний факт, і цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 13, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ніжинська міська територіальна громада в особі Ніжинської міської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини задовольнити.

Установити факт прийняття ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) спадщини, що відкрилася після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 17 лютого 2023 року.

Суддя І. М. Шевченко