Справа № 346/673/23
Провадження № 22-ц/4808/1333/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерное товариство «Страхова група ТАС»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Калинюка О.П.,

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про стягнення страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , і інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 07.11.2022 року близько 20 год 56 хв в м. Запоріжжі, по вул. Демократичній відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «BMW 116 I», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 помер від отриманих травм у лікувальному закладі 14.11.2022 року.

Станом на дату ДТП відповідальність водія автомобіля марки «BMW 116 I» за спричинення шкоди майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АТ 3185244, який діяв на момент зазначеної ДТП.

07.11.2022 року за фактом даної ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001951 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та розпочато досудове розслідування.

В ході досудового слідства проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_4 та згідно з даними висновку №5936, наданого 29.11.2022 року судово-медичним експертом вищої кваліфікаційної категорії за фахом "Судово-медична експертиза", морфологічна характеристика та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 не виключає можливість їх утворення в умовах дорожньо-транспортної пригоди у нього як пішохода при наїзді легковим автомобілем. При цьому основний вектор травмуючої сили був направлений зліва направо та ззаду вперед щодо вертикально розташованого тіла потерпілого.

На час звернення до суду з даним позовом досудове розслідування кримінального провадження №0001951 не завершене.

В результаті вказаної події та її наслідків позивачці як матері загиблого завдано значну та непоправну шкоду, яка складається з моральної шкоди, шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, та понесених витрат на поховання потерпілого.

Позивачка зазначила, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 даного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено розмір моральної шкоди, який становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Станом на момент ДТП, до складу сім?ї загиблого ОСОБА_4 входили: мати ОСОБА_1 , та батько ОСОБА_5 . На момент смерті загиблий ОСОБА_4 одружений не був, дітей не мав, тому особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв?язку зі смертю ОСОБА_4 є: мати та батько.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено з 01.10.2022 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: 6 700,00 грн.

3 урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80400,00 грн, а розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить матері загиблого ОСОБА_1 становить 40 200,00 грн. (1/2 частки моральної шкоди).

Крім того позивачка зазначила, що являється непрацездатною особою пенсійного віку, тому має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті мала право перебувати його утриманні.

Враховуючи, що батько загиблого також є пенсіонером, та має право на отримання страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, вважає, що розмір, який підлягає відшкодуванню їй, як матері загиблого становить 120 600 грн (1/2 частки).

У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з відповідача на її користь 40 200,00 грн страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та 120 600,00 грн страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого а також витрати на правову допомогу у розмірі 20000, 00 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 40 200,00 грн страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та 120 600,00 грн страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначила, що висновок суду першої інстанції про відсутність досудового врегулювання спору не відповідає вимогам Конституції України, відповідно до статті 124 якої юрисдикція судів поширюються на всі правовідносини. Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Скаржниця посилається на те, що відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування, оскільки в матеріалах справи містяться докази, які свідчать, що вона є непрацездатною, а саме пенсіонером за віком. Доводи суду першої інстанції суперечать правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, відповідно до якого під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Скаржниця не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та смертю ОСОБА_4 та зазначила, що факт того, що подія яка відбулася є дорожньо-транспортною пригодою підтверджується тим, що вона відбулася під час руху транспортного засобу і в наслідок цієї події загинув ОСОБА_4 . Даний факт підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №0001951 від 27.12.2022 року, лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті ОСОБА_4 №5936 від 16.11.2022 року.

Факт того, що транспортний засіб є забезпечений, підтверджується діючим полісом ОСЦПВВНТЗ АТ 3185244 на дату настання ДТП та внесеними відомостями про цей поліс в базу МТСБУ.

Факт заподіяння внаслідок даної події шкоди життю підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 №5936 від 16.11.2022 року, у якому зазначено, хвороба, що призвела до смерті - Жирова емболія легень; закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом стегнової кістки; довідкою про причину смерті ОСОБА_4 №5936 від 16.11.2022 року в якій зазначена причина смерті - закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом стегнової кістки. Загиблий ОСОБА_4 хоча і мав певні захворювання до настання дорожньо-транспортної пригоди, проте після стан його здоров`я значно погіршився, оскільки були отримані травми та переломи та беззаперечно вплинули на настання смерті. Відповідач зобовязаний відшкодувати шкоду позивачці.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Її представник - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, і в установленому законом порядку, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до «Електронного кабінету», та її отримання, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.

У судове засідання представник ПАТ «Страхова група «ТАС» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету представника позивачки через систему «Електронний суд»

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, відповідно до п.27.1 ст.27 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди, на підставі доказів, встановлено, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між зазначеною дорожньо-транспортною пригодою та смертю ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний звязок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Разом з тим, відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Завкон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 27.1 ст.27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди

Судом встановлено, що 07.11.2022 року о 18 год в м. Запоріжжі водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «BMW 116 I», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Демократичній у напрямку вул. Передової, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у результаті цього останній отримав тілесні ушкодження, та був госпіталізований до лікувального закладу, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Станом на дату ДТП відповідальність водія автомобіля марки «BMW 116 I» за спричинення шкоди майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована ПАТ «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АТ 3185244.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 16 листопада 2022 року №5936 причина смерті ОСОБА_6 закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом стегнової кістки.

27.12.2022 року слідчим Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 07.11.2022 року за №0001951, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.11.2022 року о 18 год.

В рамках кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта №5936 від 15 листопада 2022 року смерть ОСОБА_4 настала від енцефалопатії змішаного ґенезу, при явищах полі органної недостатності.

При експертизі трупа ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки, закритий без уламковий перелом лівої стегнової кістки у середній третині зі зміщенням фрагментів, синець та крововилив у м`які тканини лівої нижньої кінцівки. Вона утоворилася від одноразової ударної травматичної дії тупим предметом у задньо-зовнішню поверхню лівої нижньої кінцівки, незадовго до шпиталізації, в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться, має ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Синець грудної клітки зліва утворився від одноразової ударної травматичної дії тупим предметом у задньо-зовнішню поверхню грудної клітки зліва незадовго до шпиталізації, в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться, має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно висновку експерта №5936 від 15 листопада 2022 року смерть ОСОБА_4 настала від енцефалопатії змішаного ґенезу, при явищах полі органної недостатності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 були спричиненні тілесні ушкодження середнього та легкого ступеня тяжкості, які не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Належних доказів на спростування висновку судово-медичної експертизи позивачкою не надано. Тому висновок суду про відмову у задоволенні заявлених вимог до ПАТ «Страхова група «ТАС» правильний та відповідає вимогам закону, оскільки пунктом 27.1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачка на свій розсуд обрала спосіб захисту порушеного права та розпорядилася своїми правами щодо предмету спору, вимог до заподіювача шкоди позивачка не заявляла і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст.13 ЦПК, розглядав вказану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд не правильно зробив висновки щодо права позивачки на за захистом порушеного права безпосередньо до суду, оскільки оскаржуване рішення не містить таких висновків суду у рішенні суду міститься стислий виклад позиції відповідача, яка була висловлена у відзиві.

Так само не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні заявлених вимог позивачці у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та смертю ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про необхідність врахування висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі 500/2095/15-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини справи у цій справі і у справі 500/2095/15-ц є різними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський