Справа № 489/936/20
Провадження №2/489/57/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно

встановив.

Представник позивачки звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51168235 від 17.02.2020 року о 13:04:40, прийняте Державним реєстратором Прасоловою Людмилою Михайлівною Радсадівської сільської ради Миколаївського району (зареєстрований у реєстрі за № 35517541) про реєстрацію права власності АТ "Альфа Банк" на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування квартири та є предметом іпотеки. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06 серпня 2008 року між позивачкою та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 640/4-359 від 06.08.2008. За вказаним договором іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належала позивачці на праві власності на підставі договору дарування квартири. 27 січня 2020 року державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності за АТ "Альфа Банк" на спірну квартиру. Вважає, що зазначена державна реєстрація є незаконною, оскільки договорів іпотеки щодо вказаного нерухомого майна з АТ "Альфа банк" позивач не укладала, а тому у Державного реєстратора не було законних підстав для проведення державної реєстрації. Договір іпотеки позивачка укладала з ПАТ "Укрсоцбанк". Доказів щодо відступлення прав вимоги, внесення змін до договору іпотеки в частині нового іпотекодержавтеля, тощо, державному реєстратору не надавалися. Позивачка заперечує щодо отримання будь-яких вимог від АТ "Укрсоцбанк" або від АТ "Альфа банк" стосовно виконання зобов`язань за Іпотечним договором від 06.08.2008. У АТ "Альфа-банк" немає доказів на підтвердження факту направлення й отримання позивачем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, хоча в силу наведених норм матеріального права іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію. Крім того, зазначає, що державний реєстратор не мав права реєструвати право власності АТ "Альфа банк" відповідно до вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідачем не була проведена оцінка спірного майна, що також є підставою незаконності проведення державної реєстрації. Державному реєстратору не були надані, зокрема, докази невиконання боржником умов кредитного договору, тобто факт існування заборгованості, підтверджений належним чином. Також не було враховано вимоги п. 7 ч.11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює правило про заборону кредитодавцю вимагати повернення кредиту, строк давності якого сплив. Більш того, державний реєстратор не повідомив власника об`єкта нерухомого майна про надходження заяви про проведення державної реєстрації щодо права власності на спірне майно за іншою особою. Позивач вважає, що іпотечний договір фактично не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що свідчить про відсутність погодження всіх сторін з даним застереженням.

Від представника відповідача АТ "Альфа банк" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 06 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 640/4-359, за умовами якого позичальник отримав кошти у сумі 38500,00 доларів США. 06 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено Іпотечний договір, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,2 кв. м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 року,протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-банк" від 15.10.2019 року, прийнято рішення, щодо визначення правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", які зазначені у передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства "Альфа-банк". 03 грудня 2019 року АТ "Укрсоцбанк" припинило свою діяльність, правонаступником всіх прав та обов`язків став АТ "Альфа банк". Відповідно до п. 4 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобов`язання повністю або частково. При настанні зазначення вище обставин іпотекодержатель надсилає боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим Договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а не розпорядження майном. Таким чином, ОСОБА_1 погодилась на те, що на майно відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, в тому числі й у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб, що не потребує додаткового погодження. 03 вересня 2019 року на адреси позичальника та іпотекодавця були направлені повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Проте, листи повернулись відправнику з позначкою «за закінченням строку зберігання». Адреса направлення письмового повідомлення та адреса місцезнаходження позивача згідно позовної заяви співпадають, тим самим позивач доводить, що вся поштова кореспонденція, яка направляється йому за вказаною адресою, мала бути ним отримана. Як наслідок, неотримання ними поштової кореспонденції, обумовлено лише відсутністю волевиявлення (бажання) останніх щодо його отримання. Представник позивача в своєму позові посилається на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", проте, вважає, що у зазначеній ситуації не можна застосовувати вказаний Закон, оскільки звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Також неможливо погодитись з твердженнями представника позивача про те, що відповідачем не було проведено незалежну оцінку предмета іпотеки, оскільки 29.10.2019 незалежна оцінка була проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертна компанія». Щодо зазначення позивачем про те, що минув строк позовної давності у зв`язку з чим зобов`язання вважається припиненим, вважає, що таке твердження є безпідставне, оскільки ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

13 листопада 2020 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51168235 від 17.02.2020 року 13:04:40, прийняте Державним реєстратором Прасоловою Людмилою Михайлівною Радсадівська сільська рада Миколаївського району (зареєстрований в реєстрі за № 35517541) про реєстрацію права власності АТ «Альфа банк» на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування квартири та є предметом іпотеки; припинити право власності АТ «Альфа банк» на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Від представника АТ «Сенс банк» надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких вважає, що відсутні будь-які підстави для задоволення позову. Зазначає, 23.08.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення з описом вкладення було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням із застереженням, що у разі непогашення заборгованості по кредитному договору банком/іпотеко держателем буде звернуто стягнення на предмет іпотеки. Для реєстрації права власності Законом передбачено 2 вимоги: направлення вимоги та завершення 30-денного терміну після направлення вимоги. Реєстрацію права власності здійснено 27.01.2020, тобто вимоги щодо 30-денного терміну виконано, а тому відсутні підстави вважати, що процедури банком не дотримано та порушено. Закон України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у даному випадку не може застосовуватися, зокрема, тому, що: предмет іпотеки не продавався (не відчужувався), а був набутий іпотеко держателем у власність в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору, крім того, на це була згода іпотекодавця, яка визначена іпотечним застереженням в Договорі іпотеки; вказаний закон розповсюджується на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні Договору іпотеки. Крім того, позивачем не доведено той факт, що дане майно є єдиним житлом власника (її чоловіка), а обов`язок доказування в даному випадку лежить на позивача. З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_3 , отже дане майно не є єдиним майном. Також зазначає, що відсутні підстави для припинення іпотеки, оскільки сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки. Посилання позивачів на ту обставину, що сторонами не погоджено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, не відповідає дійсності, оскільки такий спосіб погоджено сторонами в іпотечному договорі. Дії відповідача як державного реєстратора не суперечать нормам права, а чинне законодавство навпаки, забороняло йому відмовити у державній реєстрації права власності на нерухоме майно. Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 27.02.2020, забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 27.02.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01.04.2020, поновлено строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01.04.2020, відкрито провадження за апеляційною скаргою.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07.04.2020, закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до судового розгляду.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.04.2020, апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 09.06.2020, витребувано докази.

Ухвалою суду від 09.10.2020, у прийняті заяви про збільшення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 02.03.2021, витребувано докази.

Ухвалою суду від 14.12.2022, призначено судове засідання в режимі відео конференції.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Раніше квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Полонкою Ю.С. 24.07.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1111.

06 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - кредитор) та ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 640/4-359, за умовами якого позичальник отримав кошти у сумі 38500,00 доларів США, зі сплатою 15,0 % річних в доларах США, строком до 05 серпня 2023 року.

06 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі - іпотекодавець) укладено Іпотечний догові, відповідно до якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 640/4-359 від 06.08.2008, укладеним між іпотекодержателем та позичальником та Додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені між іпотекодержателем та позичальником, які є невід`ємними частинами договору, яким обумовлене основне зобов`язання, наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 50,2 кв. м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Полонкою Ю.С. 24.07.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1111.

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки, за згодою сторін, становить 48342,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (за 100 доларів =484,45 грн.) еквівалентно сумі 234192 грн. 82 коп.

Згідно п. 4.1 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 Іпотечного договору, визначено, що іпотекодержатель за свої вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п. 4.5.3 Іпотечного договору).

03 вересня 2019 року за вих. № 2020 на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зокрема, АДРЕСА_2 , направлено повідомлення АТ "Укрсоцбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Проте, до банку повернуті конверти про невручення поштових відправлень "за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 року,протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-банк" від 15.10.2019 року, прийнято рішення, щодо визначення правонаступництва щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", які зазначені у передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства "Альфа-банк".

Як вбачається з витягу з державного реєстру банків Національного банку України, Акціонерне товариство «Альфа Банк» 01 грудня 2022 року змінено назву на Акціонерне товариство «Сенс банк».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

В ч. 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому згідно із частиною першою ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Суд зазначає, що сторони між собою, відповідно до умов іпотечного договору, крім інших умов договору, узгодили іпотечне застереження та випадки порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідне застереження в іпотечному договорі визначає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

З вищенаведеного вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а не розпорядження майном.

Відповідно до п.4.1 іпотечного договору від 06.08.2008р., у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5.3 цього договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 27.02.2020, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності АТ "Альфа-банк" на підставі копії письмової вимоги № 2020 від 29.08.2019 року, документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя № 612 від 03.09.2019; документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя № 620 від 30.09.2019; договору іпотеки від 06.08.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2500; документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя № 639 від 03.09.2019 року.

03 вересня 2019 року за вих. № 2020 на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зокрема, АДРЕСА_2 , направлено повідомлення АТ "Укрсоцбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Проте, до банку повернуті конверти про невручення поштових відправлень «за закінченням встановленого строку зберігання».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку.

Верховний Суд у постанові від 29.08.2018 року по справі №755/5691/16-ц (провадження №61-901 св17) зазначив: «Судами установлено, що 21 квітня 2015 року відповідачем на адресу позивача - боржника (іпотекодавця) та поручителів, яка була зазначена в договорі: АДРЕСА_4 , направлено письмові вимоги про погашення боргу за кредитним договором від ЗО серпня 2013 року №3008001/000-КФІ/13 з пропозицією погасити заборгованість в 30-денний строк. Відомості щодо зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання) відповідачів матеріали справи не містять. Вимоги були відправлені поштою рекомендованим, цінним листом з повідомленням, з описом вкладення, проте не були отримані позивачем та повернуті поштою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Таким чином, твердження позивача, про те, що АТ "Альфа банк" не дотримано порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, не береться судом до уваги, оскільки згідно вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» AT «Укрсоцбанк» направляло ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмове повідомлення про усунення порушень кредитного договору за належною адресою, відомостей щодо зміни адреси проживання чи реєстрації позивачка не надавала.

В своїй позовній заяві представник позивача посилається на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та зазначає, що протягом дії цього Закону не може бути предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотек згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово з стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови; що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Вказаний Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надпис нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусового звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося.

Згідно ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання.

Таким чином позивач безпідставно посилається на можливість застосування до дійсних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.

Крім того, слід зазначити, що дія вказаного Закону втратила чинність на підставі Кодексу України з процедур банкрутства № 2597-VIII від 18.10.2018.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, з відповідними змінами та доповненнями, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 4 Закону України Про іпотеку встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

За положенням п.5 ч.1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Неможливо погодитись з твердженнями представника позивача про те, що відповідачем не було проведено незалежну оцінку предмета іпотеки, оскільки 29.10.2019 незалежна оцінка була проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертна компанія».

Щодо зазначення позивачем про те, що минув строк позовної давності у зв`язку з чим зобов`язання вважається припиненим, суд вважає, що таке твердження є безпідставне, оскільки відповідно до норм ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України).

Таким чином, з досліджених матеріалів суд не вбачає неправомірності дій щодо проведення реєстрації права власності на спірну нерухоме майно, вважає що відповідачем дотримано процедуру набуття права власності за іпотечним договором, відповідачем не доведено факту неотримання вимоги про усунення порушень з поважних причин, а посилання на відсутність оцінки майна, дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та закінчення строку позовної давності необґрунтовані та безпідставні.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: Державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолова Людмила Михайлівна, юридична адреса: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Радсад, вул. Миру, 5

Відповідач: Акціонерне товариство "Сенс банк", , юридична адреса: м. Київ, вул. Десятинна, 4/6

Повний текст судового рішення складено «07» вересня 2023.

Суддя Н.О. Рум`янцева