КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 363/4457/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3042/2023Головуючий у суді першої інстанції - Чіркова Г.Є. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Мережко М.В., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Степанським Сергієм Олександровичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн (а.с. 1-5).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.11.2022 у задоволенні позову відмовлено. У стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 126-128 зв.).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 про стягнення правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн задовольнити. Вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 137 ЦПК України та висновку ВП ВС, не враховано, що позивачем у справі не подавалось клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, яке могло бути підставою для зменшення суми таких витрат. Окрім того, судом жодним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає невідповідність заявлених витрат на правничу допомогу критеріям співмірності, не зменшено їх розміру, а безпідставно відмовлено у стягненні відповідних суми (а.с. 130-134).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрат на надання правничої допомоги, в іншій частині рішення суду не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на надання правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність лише додаткової угоди про надання професійної правничої допомоги не може бути підставою для стягнення заявлених у справі витрат.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Під час розгляду справи, в суді першої інстанції, ОСОБА_1 було подано пояснення по справі, у яких було заявлено про суму понесених витрат на сплату правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн. До поданих пояснень було приєднано:

копія додаткової угоди № 1 від 03.02.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги від 06.01.2022 № 06/01-2022;

копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4407 від 22.02.2011;

копія ордеру (а.с. 98-100).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Так, згідно положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Однак, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку про те, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Тобто, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У даній справі, адвокатом було надано додаткову угоду № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 06.01.2022 № 06/01-2022, у якому зазначено, вартість наданих послуг (п. 1), перелік наданих послуг (п. 2) та строк оплати наданих послуг (п. 3) (а.с. 99).

Отже, на надані докази, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат понесених за надання правничої допомоги.

Разом з тим, щодо заявленого розміру витрат на надання правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн, то слід звернути увагу на висновки у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача не займався вивченням додаткової значної частини судової практики із даних правовідносин, та не прикладав значних зусиль для надання доказів на спростування заявлених вимог, тому заявлена сума витрат на надання правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн є завищеною. Враховуючи принцип співмірності та розумності у порівнянні зі складністю справи, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню

з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Степанським Сергієм Олександровичем, задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч тисяч),00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді М.В. Мережко

Т.О. Невідома