Справа № 359/1270/21
Провадження № 2/359/305/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Івковій Д.Л.,

з участю представника позивача - Литвина М.Ю., ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Суліма І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , малолітнього ОСОБА_2 , 2017 року народження, в інтересах якого діє ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київське квартирно-експлуатаційне управління, про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 та, з урахуванням поданої на виконання ухвали суду від 10.01.2022 позовної заяви від 07.06.2022 присили суд: виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-7, 49-57).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472. Механізм та порядок надання військовослужбовцям службового житла та житла для постійного проживання, в тому числі тих, які мають вислугу 20 років і більше, визначено розділами III, IV, VII Інструкції № 380. Пунктом 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зокрема передбачену, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в тазі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. 31.01.2019 року Міністерством оборони України видано наказ № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України». На підставі зазначеного наказу 01.02.2019 року начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України затверджено «Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», яким визначено, що службове (штатно-посадове) житло - це житлові приміщення, які включено до службового штатно-посадового житла та закріплено на праві оперативного управління за військовою частиною. До службового і штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за МОУ. Наказом Міністерства оборони України від 19.02.2020 № 51 «Про продовження проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його ла посадами військовослужбовців Збройних Сил України», згаданий експеримент продовжено та триває на теперішній час, що зокрема підтверджується правовою позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.07.2021 в цивільній справі №154/1331/20.

Також зазначає, що згідно з Додатком 3 до наказу Міністерства оборони України від 11.06.2019 № 312 «Про закріплення нерухомого військового майна», квартиру АДРЕСА_2 ) закріплено за військовою частиною НОМЕР_1 на праві оперативного управління. При цьому зазначає, що власником майна (уповноваженим ним органом) є держава Україна в особі Міністерства оборони України, а суб`єктом господарювання, який володіє, користується і розпоряджається згаданим майном є військова частина НОМЕР_1 , що підтверджується наказом Міністерства оборони України від 11.06.2019 №312.

На виконання вищезазначеного Порядку, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №173/нагп від 31.07.2019 службове (штатно-посадове) житло було закріплено за посадою головного старшини у військової частини НОМЕР_1 . 31.07.2019 року відповідач подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому просив надати йому з сім`єю у складі чотирьох осіб службове (штатно-посадове) житло.

01.08.2019 року на підставі Договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла від 01.08.2019 року, укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_2 (далі - Договір), останньому на строк проходження ним військової служби на посаді головного старшини у військової частини НОМЕР_1 було надано для тимчасового проживання житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі укладеного договору відповідач разом із членами сім`ї, заселився у зазначене житлове приміщення.

У подальшому, наказом начальники Головного інформаційно-телекомунікаційного вузла № 24-РС від 15.06.2021 відповідача, майстер-сержанта ОСОБА_2 , головного старшину у військової частини НОМЕР_1 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2021 року № 118 відповідача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, проте службове (штатно-посадове) житло у передбачений Договором строк відповідач разом з членами сім`ї не звільнив.

Зазначає, що 17.08.2021 ролу військовою частиною НОМЕР_1 відповідачу було вручено Претензію №832 з проханням звільнити займане ним службове (штатно-посадове) житло за адресою: АДРЕСА_1 . Відповіді на зазначену Претензію позивач не отримував, відповідач разом з членами сім`ї так і не звільнив займане ним службове (штатно-посадове) житло, що стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою.

Як стверджує позивач, згідно п. 1.6 Договору від 01.08.2019 року даний Договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення. Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно-посадовим) житлом та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини. Згідно п. 3.12 Договору військовослужбовець зобов`язаний звільнити надане службове (штатно-посадове) житло у місячний строк разом з членами сім`ї у разі звільнення з військової служби. Згідно п. 7.1 Договору укладання цього Договору не створює для військовослужбовця та членів його сім`ї будь-яких інших прав на Житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Житлове приміщення не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, продажу, даруванню, викупу, передачі у заставу або найм чи в користування третім особам.

Зазначає, що, добровільно укладаючи Договір, сторони зобов`язалися виконувати передбачені вказаним договором умови. Оскільки відповідач був звільнений з військової служби, він разом з членами сім`ї втратив право користуватися вказаним житловим приміщенням. Однак, всупереч умовам Договору та надісланої військовою частиною НОМЕР_1 Претензії ОСОБА_2 разом з членами сім`ї не виконав умови договору і не звільнив надане йому у користування службове (штатно-посадове) житло.

14.09.2023 представником відповідачів адвокатом Поліщук М.І. подано відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 (а.с.117-131), за змістом якого вона просить відмовити у задоволенні позову, при цьому зазначає наступне. Відповідачі звертають увагу, що позивач не надав докази того, що у нього належним чином зареєстровано право користування спірним майном, якщо воно перебуває у нього на праві оперативного управління. Тобто аргументи Позивача, що він є належним позивачем є нікчемними тому, що не підтверджуються належними документальними доказами. Також звертають увагу, що відповідно до ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Посилаючись на вимоги ст.ст.12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, держава встановила гарантію, відповідно до якої військовослужбовці, що мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи з інвалідністю І чи II групи, повинні бути забезпечені або житлом для постійного проживання, або грошовою компенсацією за належне для отримання житлове приміщення. Вказують, що зазначеними вище гарантіями держави користується і відповідач 1, оскільки він є інвалідом війни II групи та має вислугу понад 20 років. Звертають увагу суду, що наказом начальника Головного інформаційно- телекомунікаційного вузла № 24-РС від 15.06.2021 відповідача 1, майстер-сержанта ОСОБА_2 , головного старшину військової частини НОМЕР_1 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2021 року № 118 відповідача 1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. На день звільнення загальна вислуга його років становить 28 роки 04 місяці 10 днів (з них 00 років 09 місяців 24 дні пільгової). Під час проходження військової служби в Збройних Силах України він періодично брав участь в АТО та ООС, має посвідчення учасника бойових дій. З 01.05.2000 зарахований на загальний квартирний облік для отримання житла, а з 11.11.2021 користуються правом позачергового отримання жилих приміщень як ветеран війни особи з інвалідністю внаслідок війни II групи. Таким чином, відповідно до законодавства військовослужбовці можуть бути забезпечені або постійним або службовим житлом. Іншого виду житла надання військовослужбовцям не передбачено. Також звертають увагу, що фактично позивачем було видумано «іншу категорію» службового житла, не передбачену нормами чинного законодавства з метою незаконного порушення порядку його надання та вселення в службове житло, що позивач фактично зробив незаконну підміну поняття «службове житло» поняттям «службове штатно-посадове житло», хоча фактично це і є службове житло і до нього можуть застосовуватися лише норми чинного законодавства. Вказують, що на сьогодні, існує діюча постанова КМУ та наказ Міноборони, якими регулюються питання надання житла військовослужбовцям, в які не вносилися ніякі зміни стосовно введення нового механізму надання житла чи визначення нового статусу.

Відповідно до пункту 4 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (постанова КМУ №1081) передбачено, що «центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами... видають і нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання.

Пунктом 5 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями №1081 зазначено, що «з метою забезпечення прозорості механізму надання житла військовослужбовцям та членам їх сімей відомості про кількість житлових приміщень, що підлягає розподілу і що розподілено, повинні систематично висвітлюватися у друкованих засобах масової інформації і на веб-сторінках Інтернет».

Однак, на сьогодні, зазначена норма постанови КМУ не виконується та «прозорості» у питанні надання житла військовослужбовцям не видно.

Відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (п.7 розділу «Надання службових житлових приміщень» передбачено, що «військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Пунктом 3 Розділу III Інструкції №380 «Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до пункту 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081».

Пунктом 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 визначено, що «житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом».

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затверджений постановою Рада Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 передбачено, що «жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення».

Згідно з вимогами Інструкції №380 квартирно-експлуатаційними органами проводиться відповідна робота з органами місцевого самоврядування для включення цих житлових приміщень до числа службових.

Таким чином, житлове приміщення, з якого просить позивач виселити відповідачів віднесене до числа службових в органах місцевого самоврядування.

Звертають увагу, що наказ Міністерства оборони України від 31.01.2019 №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», наказ Міністерства оборони України від 19.02.2020 №51 «Про продовження проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 01.02.2019 р., були видані пізніше, ніж основний наказ Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Також вони встановили на короткий одноразовий період змінюючи статус службового житла та механізм його надання (вселення), та не можуть бути застосовані, оскільки вони суперечать нормативно-правовим актам вищої юридичної сили.

Так, позивач зазначає, що житло відповідачам будо надано відповідно до наказу Міноборони від 31.01.2019 №40. В самій назві наказу та всьому тексту зазначено вид житла - службове. Наказом зазначено проведення експерименту у 2019 році. Згодом наказом Міноборони від 19.02.2020 №51, яким внесені зміни в частині продовження експерименту на 2020 рік пунктом. Далі продовження чи видання нового наказу стосовно експерименту надання службового житла у 2021 та 2022 роках не відбулося. Тому, вважається експеримент закінчений, правові підстави застосовувати видані на підставі нього Порядки, відсутні. В тому числі без законних підстав наразі існують укладені договори про надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла, у зв`язку з чим вважають, що доводи позивача, які спираються на укладений договір не є актуальні.

Представник відповідачів зазначає, що їй, як адвокату стало відомо, що за рішенням Міністра оборони України цілий перелік житла, який надавався під «Експеримент 2019 року» передається або в постійне або в службове житло. При цьому, деяка невелика кількість житла залишається на невизначеному статусі по документації Міністерства оборони України, та балансоотримувача - Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Позивач своїми незаконними внутрівідомчими документами проводить вселення у службове житло з грубим порушенням норм чинного законодавства України. Вигадана у МО України категорія службового (саме штатно-посадового житла) так і не знайшла свого відображення у нормах житлового законодавства України.

Вказує, що позивач посилається на наявність договору, який по своїй суті є незаконним тому, що містить приховані норми, які грубо порушують права військовослужбовців та членів їх сімей на житло, жодним чином не враховують норми Конституції України, Житлового кодексу Української РСР, а основне статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також зазначає, що норми, якими у МО України регулювався порядок укладення незаконних договорів є внутрішніми, не зареєстрованими у Міністерстві юстиції України, тобто не пройшли належну правову експертизу на відповідність нормам національного законодавства, тобто фактично є незаконними, що за собою тягне і незаконність укладених договорів на користування службовим штатно-посадовим житлом.

Посилаючись на вимоги ст.ст.9, 109, 114, 121, 124, 125 Житлового кодексу України, зазначає, що, оскільки відповідач 1 є військовослужбовцем, звільненим з військової служби за станом здоров`я, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій та інвалідом II групи війни, перебуває на квартирному обліку військової частини, як у черзі для отримання житла, к і в черзі для позачергового отримання житла, відтак, на підставі ст.125 ЖК України він не може бути виселеним без надання іншого жилого приміщення.

Звертає увагу, що підписання договору про надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла, наданого у військовій частині було викликано людською необхідністю, оскільки відповідач 1 разом із своєю родиною відповідачі 2, 3, 4) є внутрішньо переміщеними особами після окупації АР Криму, та в них не залишилося житла. Тому після переведення до нового місця служби - Київського гарнізону, відповідач 1 погодився на ті умови, які пропонувалися командуванням за місцем проходження ним служби підписати договір в будь-якій редакції лише б надати «дах» над головою своїх родині: дружині, старшої доньки та молодшому сину. Дружина - відповідач 2 втратила роботу, що не дає їй можливості винаймати житло, маленька 5-річна дитина ще ходить в садок, а старша донька навчається в університеті. Тому матеріальне становище відповідача 1 з його родиною не дає можливості знімати житло. Відповідачі мають надію, що їм нададуть інше постійне житло та зони звільнять займану службову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Від третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління до суду 13.09.2022 надійшли письмові пояснення (а.с.103-110), за змістом яких третя особа погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві, вважає їх обґрунтованими, просять позовні вимоги задовольнити. Звертають увагу, що відповідач ОСОБА_2 уклав договір з військовою частиною НОМЕР_1 , який укладався на строк перебування старшого прапорщика ОСОБА_2 на посаді головного старшини військової тини НОМЕР_1 . Зазначають, що відповідач звільнений з військової служби, та що відповідно до пункту 3.12 Договору, в разі отримання житлового приміщення і постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення або переведення на іншу посаду або звільнення з військової служби (при цьому дія договору припиняється у зв`язку закінченням строку на який його було укладено), відповідач разом з членами го сім`ї зобов`язаний звільнити штатно-посадове житло в місячний строк. Вказують, що відповідач втратив право на проживання в спірній квартирі та в місячний строк з моменту звільнення з військової служби за посадою головного старшини військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний був звільнити спірне штатно-посадове житло.

Також звертаються увагу, що Договором не передбачено жодних умов за яких при звільненні відповідача за ним зберігається надане службове (штатно-посадове) житлове приміщення, між сторонами не укладено жодних додаткових угод щодо зміни умов Договору. Питання тимчасового використання військовослужбовцем штатно-посадового житла визначається виключно на підставі укладеного Договору. Командиром військової частини НОМЕР_1 після звільнення майстра-сержанта ОСОБА_2 та виключення його зі списків військової частини НОМЕР_2 не приймались будь-які рішення щодо подальшого надання зазначеного житлового приміщення відповідачу. Наслідком настання юридичного факту, пов`язаного із звільненням з військової служби за посадою головного старшини військової частини НОМЕР_1 , є втрата відповідачем права на користування штатно-посадовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 10.01.2022 позовну заяву було залишено без розгляду (а.с.41-42).

Ухвалою судді від 08.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.94-95).

Ухвалою суду від 17.10.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представники позивача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та представник третьої особи Київського КЕУ Суліма І.В. позов повністю підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 від свого імені, а також в інтересах малолітнього сина, та представник відповідачів ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували з наведених у відзиві підстав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що наказом Міністерства оборони України від 11.06.2019 №312 «Про закріплення нерухомого військового майна» та Додатку №3 до вказаного наказу за військовою частиною НОМЕР_3 на праві оперативного управління було закріплено нерухоме військове майно: квартира АДРЕСА_2 (а.с.8,9).

За змістом вказаного наказу він виданий, відповідно до Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2000 року №1225 (зі змінами), наказу Міністерства оборони України від 31 січня 2019 року №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення ого за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року №448, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 вересня 2013 року за №1590/24122 (зі змінами) рішення начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 21 травня 2019 року №12259/С щодо розподілу штатно-посадового житла, придбаного Міністерством оборони України у 2018 році.

В подальшому відповідно до вищевказаного наказу МОУ від 11.06.2019 №312, на підставі Акту приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка, затвердженого 19 липня 2019 року ТВО начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, зазначену квартиру АДРЕСА_2 було передано Київським квартирно-експлуатаційним управління (Балансоутримувач) Військовій частині НОМЕР_1 (Користувач) для утримання та експлуатації (а.с.10-11).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2019 №273/нагп «Про закріплення штатно-посадового житла за особовим складом військової частини НОМЕР_1 » та Додатком №1 до наказу (а.с.27,28) було закріплено службове (штатно-посадове) житло за посадою, а саме: закріплена квартира АДРЕСА_2 за посадою головного старшини військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2018 №202 відповідача старшого прапорщика ОСОБА_2 , призначеного наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 28.09.2018 №42-РС головним старшиною головного інформаційного телекомунікаційного вузла Генерального штабу Збройних Сил України, ВОС-474981А, який прибув з управління по роботі з сержантським складом, було зараховано до списків особового складу частини (а.с.29).

Згідно з Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2019 №90 (а.с.14), яка була видана старшому прапорщику ОСОБА_2 , що в його особовій справі значиться: дружина ОСОБА_4 , 1978 р.н., донька ОСОБА_5 , 1999 р.н., син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31.07.2019 відповідачем ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт, відповідно до якого відповідач просив надати йому службове (штатно-посадове житло в м.Києві з сім`єю у складі 4 осіб (він, дружина, син 2017 р.н., дочка 1999 р.н.) (а.с.12-13).

За змістом вказаного рапорту зобов`язався звільнити службове (штатно-посадове) житло у місячний строк разом із членами сім`ї, у разі, зокрема: переміщення його на іншу посаду або звільнення з військової служби.

01.08.2019 між позивачем Військовою частиною НОМЕР_1 (Управитель) та відповідачем головним старшиною військової частини НОМЕР_1 старшим прапорщиком ОСОБА_2 (Користувач) було укладено письмовий Договір надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового житла (а.с.15-19)

Відповідно до вказаного Договору, сторони зазначили, що у зв`язку з незабезпеченістю житлом у Київському гарнізоні Управитель надає Користувачу на строк проходження ним служби на посаді головний старшина військової частини НОМЕР_1 для тимчасового проживання житлове приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., кухні площею 10,7 кв.м., ванної кімнати площею 3,5 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 9,7 кв.м., лоджії 7,4 кв.м. (п.1.1.)

За змістом п.1.4. в житловому приміщенні разом із Користувачем можуть проживати члени його сім`ї.

Відповідно до п.3.12. відповідач зобов`язався звільнити житлове приміщення у місячний строк разом з членами сім`ї у тому числі, у разі звільнення з військової служби.

01.08.2019 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на підставі укладеного Договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України штатно-посадового житла було складено Акт приймання-передачі житлового приміщення площею 65,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2021 №118 майстра-сержанта ОСОБА_2 , звільненого наказом начальника Головного інформаційно-телекомунікаційного вузла 15.06.2021 №24-РС, з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 18 червня 2021 року виключено зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 22.06.2021 Загальна вислуга років у Збройних Силак України станом на 01.06.2021 28 років 04 місяці 10 днів (а.с.30-31).

За змістом вказаного наказу зазначено, що відповідач постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.

Згідно з долученої до позовної заяви Претензії військової частини НОМЕР_1 , датованої 17.08.2021 №882, адресованої відповідачу ОСОБА_2 , позивач зазначив, що термін виконання умов Договору щодо звільнення житлового приміщення в місячний строк після звільнення з військової служби сплинув 18.07.2021, про що відповідач був попереджений, але станом на 03.08.2021 договірні зобов`язання з його сторони не виконані, штатно-посадове житло, яке надавалося йому військовою частиною НОМЕР_1 , не звільнено.

Доказів вручення вказаної претензії відповідачу, суду надано не було. Разом із з цим той факт, що відповідачі не звільнили займане ними спірне житлове приміщення, відповідачем не оспорюється.

Відповідачі є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується копіями долучених до матеріалів цивільної справи Довідками (а.с.135,149,156,162), та з 2015 року (малолітній ОСОБА_6 з 15.02.2017) зареєстровані за юридичною адресою військової частини (а.с.90,91,92,93,133,148).

Згідно з Довідкою про перебування на обліку від 01.12.2021 №517/61-499, виданої Київським квартирно-експлуатаційним управлінням (а.с.149) майстер сержант ОСОБА_2 під час проходження служби у гарнізоні міста Києва військовій частині НОМЕР_1 перебуває на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 01 травня 2000 року по теперішній час.

Згідно з долученими до матеріалів справи копіями посвідчень відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.136), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів учасників бойових дій (а.с.137), має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби (а.с.138), отримує пенсію за вислугу років 2 гр. інвалідність внаслідок війни (а.с.139).

Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0996945 від 25.10.2021 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 18.10.2021, захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.140).

Крім того, встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 23 серпня 2019 року №653 «Про включення до числа службових квартир за гарнізоном міста Києва», на підставі листа Київського квартирно-експлуатаційного управління від 24.06.2019 №517/4298 , відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37 «Про службові жилі приміщення», Житлового кодексу Української РСР, підпункту 8 пункту б) статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», було включено до числа службових квартир у АДРЕСА_4 , - двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (а.с.207).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції закону, чинної на момент виникнення спірних правовідносин у серпні 2019 року, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту 1 вказаної статті військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Абзацем п`яти пункту 1 передбачено, що у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

В силу вимог абзацу одинадцятого пункту 1 також було визначено, що у разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Відповідно до положень абзаців третьої та четвертої пункту 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції закону, чинної на момент звільнення відповідача ОСОБА_2 у відставку у червні 2021 року, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до пункту 3 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

В силу вимог абзаців першого та третього пункту 12 Порядку службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.

На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

В силу вимог пункту 14 Порядку службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках.

Відповідно до п.19 Порядку військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством.

В силу вимог п.29 Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування військової частини - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Крім того, відповідно до п.4 Розділу І «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472, визначено, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

За змістом п.3 Розділу Інструкції житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до пункту 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081.

Суд також звертає увагу, що порядок надання службових жилих приміщень, визначений Розділом ІV Інструкції.

Так, в силу вимог п.1 Розділу ІV передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями.

Службові жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу.

Службове жиле приміщення може бути надане з перевищенням зазначеного вище максимального розміру виключно у випадках, передбачених законодавством, менше встановлених норм - тільки за наявності письмової згоди військовослужбовця та повнолітніх членів його сім`ї.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового жилого приміщення у передбачених законодавством випадках.

За змістом п.2 розділу ІV Інструкції, у разі відсутності службових жилих приміщень:-військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках. За відсутності вільних місць в гуртожитку військова частина зобов`язана орендувати їм житло або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення; -

військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках; - іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців, призваних за мобілізацією до укладення ними контракту) військова частина зобов`язана орендувати житло або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.

За змістом п. 6 розділу ІV Інструкції, у разі відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання та необхідності у забезпеченні службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) військовослужбовці подають рапорт командиру військової частини (додаток 10), який реєструється у встановленому порядку в службі діловодства військової частини.

На підставі рішення командира військової частини за рапортом військовослужбовця житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) протягом п`яти робочих днів після реєстрації рапорту військовослужбовця проводить перевірку житлових умов військовослужбовця та членів його сім`ї, складає довідку про перевірку житлових умов (додаток 11) і клопоче перед командиром військової частини про забезпечення військовослужбовця та членів його сім`ї службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) або доповідає про відмову у такому забезпеченні із наданням вмотивованого письмового обґрунтування.

Командир військової частини на підставі клопотання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) приймає рішення про: - взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); - забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею).

Про прийняте рішення житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) невідкладно інформує військовослужбовця.

Рішення командира військової частини погоджується з відповідною КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та оформлюється наказом, в якому зазначається дата зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею), склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, а також підстави включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень.

Військовослужбовці, що прибули до нового місця служби в межах одного населеного пункту, які перебували на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), зараховуються наказом командира військової частини на відповідний облік на підставі витягу з наказу командира військової частини за попереднім місцем проходження військової служби.

В силу вимог п.9 вказаного Розділу після надходження до військової частини на розподіл службових житлових приміщень командир військової частини має право надати його військовослужбовцям, які визначають бойову готовність військової частини (не більше 30 відсотків від загальної кількості житла, яке надійшло на розподіл).

Решта житлових приміщень надається за рішенням командира військової частини на підставі протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) згідно з чергою відповідно до обліку. Житлова комісія військової частини (об`єднаної житлової комісії) може надавати переважне право військовослужбовцям, які мають: багатодітні сім`ї, сім`ї до складу яких входять особи з інвалідністю, особливі заслуги перед Україною, поранення (контузію або каліцтво), отримане під час виконання обов`язків військової служби, а також військовослужбовцям, які вступили на військову службу за контрактом відповідно до частини четвертої статті 20 або продовжили військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 14 розділу IV Інструкції рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення.

Спеціальний ордер на службові житлові приміщення в закритих військових містечках оформляється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.

Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Спеціальний ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому законодавством.

В силу вимог п.23 Розділу IV Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення або службову жилу площу у двотижневий строк з дня виключення із списків особового складу військової частини, крім випадків: - звільнення з військової служби у запас або відставку із залишенням на обліку для поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міноборони; - направлення військовослужбовця на лікування (реабілітацію) внаслідок поранень (контузії) або через хворобу; - відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі; -у разі направлення військовослужбовця у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Суд також звертає увагу, що згідно з п.25 Розділу IV Інструкції підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: - військовослужбовці та члени їх сімей, які порушують умови утримання жилих приміщень, систематично його руйнують чи використовують його не за призначенням, або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб; - особи, звільнені з військової служби, які мають вислугу менше ніж 10 років, крім випадків, передбачених законодавством; - особи, які самоправно зайняли службове житлове приміщення (службову житлову площу); - колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу); - інші особи у випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до вимог абзацу другого п.26 Розділу IV Інструкції особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

Отже, правовідносини у сфері забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей службовим житлом, а також житлом для постійного проживання врегульовано вищевказаним законодавством.

Разом із з цим, як вказує позивач та залучена до участі третя особа, 31.01.2019 року Міністерством оборони України видано наказ № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» (а.с.71).

На підставі зазначеного наказу 01.02.2019 року начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України затверджено «Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» (а.с.72-76), яким визначено, що службове (штатно-посадове) житло-це житлові приміщення, які включено до службового штатно-посадового житла та закріплено на праві оперативного управління за військовою частиною. До службового і штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за Міністерством оборони України.

Як вбачається з інформації Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення командування сил логістики збройних сил України від 27.09.2022 №370/2/7172 (а.с.209-211) з урахуванням наказу Міністерства оборони України від 19.02.2020 № 51 «Про продовження проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його ла посадами військовослужбовців Збройних Сил України» протягом 2019-2020 років у Збройних Силах України проводився експеримент із забезпечення службовим (штатно-посадовим) житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України.

Жоден із зазначених наказів Міністерства оборони України ( №40 від 31.01.2019, №51 від 19.02.2020), а також «Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», не були зареєстровані у Міністерстві юстиції України відповідно до вимог Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731.

Так, відповідно до вимог пунктів 15, 16 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов`язковим.

У разі внесення змін, доповнень або визнання таким, що втратив чинність, акта законодавства, відповідно до якого прийнято нормативно-правовий акт, орган, що видав цей нормативно-правовий акт, зобов`язаний внести до нього відповідні зміни, доповнення або визнати його таким, що втратив чинність.

Зміни і доповнення, внесені до нормативно-правового акта, а також рішення про втрату нормативно-правовим актом чинності, підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому цим Положенням.

З урахуванням викладеного вищевказані незареєстровані накази Міністерства оборони України (№40 від 31.01.2019, №51 від 19.02.2020) та «Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», що зачіпають права та законні інтереси, а також стосуються обов`язків громадян (військовослужбовців та членів їх сімей), встановлюють новий організаційно-правовий механізм їх реалізації щодо отримання в користування службового житла, не набули чинності у порядку, встановленому законодавством, а тому не можуть прийматись судом до уваги, та не створюють інших правових наслідків, ніж ті, що передбачені законодавством.

Суд також враховує, що в силу вимог абзацу другого ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу вимог ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Суд також звертає увагу, що в силу вимог ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст.110 Житлового кодексу України офіцерів, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби Збройних Сил України і прирівняних до них осіб, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення. У такому ж порядку підлягають виселенню з військових містечок інші особи, які втратили зв`язок із Збройними Силами України.

В силу вимог ст.125 Житлового кодексу України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема: - осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; - осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; -осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб.

Таким чином, відповідно до вищенаведених вимог ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту 3,12,14,19 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», п.п.1,26 розділу ІV «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» відповідач ОСОБА_2 та члени його сім`ї відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на момент вселення у спірне службове житлове приміщення мали право на забезпечення житлом для постійного проживання, а в разі його відсутності на забезпечення службовим жилим приміщенням.

На момент звільнення з військової служби відповідач ОСОБА_2 мав стаж військової служби понад 20 років (а.с.30), а також залишався на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов (а.с.144) а, отже в силу вищенаведених вимог чинного законодавства не підлягав виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, на момент звернення з позовом до суду у відповідача ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 18.10.2021 у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини (а.с.140,141,142).

З урахуванням викладеного, передбачена укладеним сторонами Договором надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла умова, яка покладала на відповідача ОСОБА_2 та членів його сім`ї обов`язок звільнити житлове приміщення у місячний строк у разі звільнення з військової служби прямо суперечить покладеному на позивача чинним законодавством обов`язку забезпечити відповідача ОСОБА_2 та членів його сім`ї житлом для постійного проживання, а в разі його відсутності, службовим жилим приміщенням, порушує встановлений публічний порядок, а отже є нікчемною.

При цьому суд звертає увагу, що саме дії позивача сприяли порушенню встановленого порядку вселення у службове жиле приміщення.

З урахуванням вищенаведених положень ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч.4 ст.9, ст.ст.110, 125 Житлового кодексу України, пункту 26 розділу ІV «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» посилання позивача як на підставу для виселення відповідачів на умови нечинних нормативних актів, а також умову укладеного з відповідачем ОСОБА_2 . Договору в якості підстави для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, є недопустимим.

Така позиція позивача як органу державної влади на переконання суду не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема ст.ст.9,125 Житлового кодексу України та ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з точки зору ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необґрунтованим та непропорційним втручанням у право на повагу до житла відповідачів, які були вселені в службове приміщення за згодою позивача, перебувають на обліку громадян, які потребують покращенню житлових умов, та не можуть бути виселені зі службового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Інші документально підтверджені судові витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , малолітнього ОСОБА_2 , 2017 року народження, про виселення з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , - без надання іншого житлового приміщення відмовити повністю

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 06.03.2023.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів