Справа № 296/7521/18
УХВАЛА

Іменем України

"01" листопада 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника заявника адвоката Олексієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву адвоката Олексієнко Любові Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання ухвали такою, що не підлягає виконанню у цивільній справі №296/7521/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Олексієнко Л.В. звернулася до суду із заявою, відповідно до змісту якої просить визнати виконавчий документ ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7521/18 від 27.09.2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7521/18 від 27.09.2018 року визнано мирову угоду, що укладена 26.09.2018 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за умовами якої ОСОБА_3 визнає свої зобов`язання по сплаті заборгованості ОСОБА_1 у сумі 2716000 грн., що станом на 26.09.2018 року за офіційним курсом НБУ складає 97000 доларів США; в рахунок сплати суми позики (сплати боргу) за Договором позики від 14.08.2015 року у сумі 2716000 грн., ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_1 ізольоване приміщення з інвентарним номером 500/D-798192471, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 -8; ОСОБА_1 приймає від ОСОБА_3 в рахунок сплати суми позики (сплати боргу) за Договором позики від 14.08.2015 року у сумі 2716000 грн., що станом на 26.09.2018 року за офіційним курсом НБУ складає (еквівалентно) 97000 доларів США у власність ізольоване приміщення з інвентарним номером 500/D-798192471, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

27.04.2023 року ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 72000 доларів США в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 14.08.2015 року.

27.04.2023 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 договір відступлення права вимоги, згідно якого, ОСОБА_1 відступає ОСОБА_4 право вимоги, у частині, що не була повернута боржником у сумі 25000 доларів США, що належить їй за договором.

З урахуванням викладеного та наданих до суду доказів вбачається, що у відповідача ОСОБА_5 станом на дату цієї заяви припинилися зобов`язання за договором позики від 14.08.2015 року перед ОСОБА_1 .

Крім того, у зв`язку з тим, що об`єкт нерухомості, що є предметом укладеної мирової угоди знаходиться на території Республіки Білорусь, ОСОБА_1 звернулась до відповідних органів з метою легалізувати та виконати ухвалу Корольовського районного судом Житомира у справі №296/7521/18 на території Республіки Білорусь. Судовим рішенням Верховного суду Республіки Білорусь від 02.02.2023 року у справі №103ГИх191/А/А/П, що набрало законної сили, було ухвалено залишити в силі ухвалу Мінського обласного суду від 28.10.2022 року, якою відмовлено в клопотанні ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території Республіки Білорусь ухвали Корольовського районного суду м. Житомира, України від 27 вересня 2018 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою від 18.09.2023 року прийнято до провадження заяву про визнання ухвали такою, що не підлягає виконанню.

Адвокат Олексієнко Л.В. в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити.

Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підтримує (а.с.145).

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 14 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_6 97000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 17.12.2017 року (а.с.6).

02.08.2023 року ОСОБА_6 подала до Корольовського районного суду м. Житомира позовну заяву до ОСОБА_3 за замістом якої просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.08.2015 року у розмірі 2609300 грн. (а.с.2-5).

27.09.2018 року Корольовським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу відповідно до якої визнано мирову угоду, що укладена 26.09.2018 року між Сторонами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , громадянка республіки Білорусь, паспорт НОМЕР_3 , виданий Смолевичським РВВС Мінської області, 15.10.2013 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , за наступними умовами:

1. Відповідач у цивільній справі № 296/7521/18 ОСОБА_2 визнає свої зобов`язання по сплаті заборгованості Позивачу у цивільній справі № 296/7521/18 ОСОБА_1 у сумі 2716000 (два мільйони сімсот шістнадцять тисяч) грн., що станом на 26.09.2018 року за офіційним курсом НБУ складає 97000 (дев`яносто сім тисяч) доларів США, що підтверджує Заявою від 21 серпня 2018 року, підпис ОСОБА_2 на Заяві засвідчений нотаріусом Мінського міського нотаріального округу Полюхович Е.Г. (оригінал заяви додається до Мирової угоди і буде долучений до матеріалів цивільної справи).

2. В рахунок сплати суми позики (сплати боргу) за Договором позики від 14.08.2015 року у сумі 2716000 (два мільйони сімсот шістнадцять тисяч) грн., що станом на 26.09.2018 року за офіційним курсом НБУ складає (еквівалентно) 97000 (дев`яносто сім тисяч) доларів США Відповідачка - ОСОБА_2 передає у власність Позивача - ОСОБА_1 ізольоване приміщення з інвентарним номером 500/D-798192471, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 46.0 кв.м., призначення - Торговельне приміщення, найменування - Торговельне приміщення (копія Свідоцтва (посвідчення) № 500/1719-1903 про державну реєстрацію - ізольованого приміщення з інвентарним номером 500/D-798192471, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 46.0 кв.м., призначення - Торговельне приміщення, найменування - Торговельне приміщення, засвідчена нотаріусом Мінського міського нотаріального округу Полюхович Е.Г., додається до Мирової угоди примірник якої буде долучений до матеріалів цивільної справи).

3. Позивач - ОСОБА_1 приймає від Відповідача ОСОБА_2 в рахунок сплати суми позики (сплати боргу) за Договором позики від 14.08.2015 року у сумі 2716000 (два мільйони сімсот шістнадцять тисяч) грн., що станом на 26.09.2018 року за офіційним курсом НБУ складає (еквівалентно) 97000 (дев`яносто сім тисяч) доларів США у власність ізольоване приміщення з інвентарним номером 500/D-798192471, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 46.0 кв.м., призначення - Торговельне приміщення, найменування - Торговельне приміщення, яке належить Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності згідно Свідоцтва (посвідчення) № 500/1719-1903 про державну реєстрацію від 25.08.2017 року, копія Свідоцтва додана до ОСОБА_7 .

Оскільки об`єкт нерухомості, що є предметом укладеної мирової угоди, знаходиться на території Республіки Білорусь, ОСОБА_1 звернулась до відповідних органів з метою легалізувати та виконати ухвалу Корольовського районного судом Житомира у справі №296/7521/18 на території Республіки Білорусь.

Судовим рішенням Верховного суду Республіки Білорусь від 02.02.2023 року у справі №103ГИх191/А/А/П залишено в силі ухвалу Мінського обласного суду від 28.10.2022 року, якою відмовлено в клопотанні ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території Республіки Білорусь ухвали Корольовського районного суду м. Житомира, України від 27 вересня 2018 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено правочин у вигляді розписки відповідно до змісту якого, боржник ОСОБА_3 частково виконала обов`язок по сплаті заборгованості за договором позики від 14.08.2015 року у розмірі 72000 доларів США поза межами виконавчого провадження (а.с.115).

Також 27 квітня 2023 року між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за договором позики від 14.08.2015 року. До нового кредитора переходять права первісного кредитора, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання договору. Новий кредитор обізнаний, що боржник повернув частину позики за основним договором первісному кредитору, і за цим договором передається право вимоги в частині, що не була повернута первісному кредитору за основним договором в сумі, що вказана в п. 2.1 договору. Сума відступлення прав вимоги за основним договором становить 25000 доларів США (п.2.1 договору) (а.с.116). Відповідно до розписки ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 914250,00 грн. в рахунок оплати ним за договором відступлення права вимоги від 27.04.2023 року (а.с. 117).

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено види виконавчих документів, до яких відносяться, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, а також ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно правового висновку Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20 (провадження № 61-10482ав21) підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Отже, закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Разом з тим, при вирішенні вказаної справи слід виходити з того, що ухвала суду про затвердження мирової угоди є одночасно судовим рішенням та виконавчим документом.

З поданої заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню вбачається, що заявником вказано дві підстави звернення до суду: матеріально правова та процесуально-правова.

Матеріально-правовою підставою заявник вважає припинення зобов`язання за договором позики від 14.08.2015 року шляхом складання розписки від 27 квітня 2023 року про часткове погашення боргу ОСОБА_3 перед стягувачем ОСОБА_1 у розмірі 72000 доларів США, а також укладання 27 квітня 2023 року між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) договору про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за договором позики від 14.08.2015 року в сумі 25000 доларів США.

Процесуально-правовою підставою заявник вважає те, що ухвалою Мінського обласного суду від 28.10.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території Республіки Білорусь ухвали Корольовського районного суду м. Житомира, України від 27 вересня 2018 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з підстав припинення зобов`язання за договором позики, то суд вважає такі доводи заявника необґрунтованими, оскільки в таких правовідносинах має місце перехід права вимоги за зобов`язаннями боржника ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 в сумі 25000 доларів США до нового кредитора - ОСОБА_4 , а не припинення зобов`язання за договором позики. Відповідно новий кредитор також набув прав сторони (стягувача) за судовим рішенням. Доказів того, що зобов`язання боржника перед ОСОБА_4 припиненні або того, що він відмовився від права вимоги та можливості примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, в матеріалах справи відсутні.

Щодо процесуально-правової підстави, то суд зауважує, що висновки зроблені в судовому рішенні іноземного суду не можуть впливати на чинність ухвали суду про затвердження мирової угоди у даній справі та не може бути підставою для визнання її такою, що не підлягає примусовому виконанню. Ухвала суду набрала законної сили та може бути скасована в апеляційному порядку.

Суд звертає увагу, що мирова угода, яка затверджена ухвалою суду фактично не виконується сторонами ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Більше того, сторони вжили заходів щодо вирішення питання боргу за договором позики у інший спосіб, що фактично призвело до вибуття ОСОБА_1 у зобов`язальних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заявник не довів правових підстав на звернення із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Обставини наведені заявником не вказують на можливість задоволення такої заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-19, 76-78, 81, 352-355, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви адвоката Олексієнко Любові Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання ухвали такою, що не підлягає виконанню у цивільній справі №296/7521/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту ухвали: 06.11.2023.