Справа № 352/389/23
Провадження № 22-ц/4808/702/23
Головуючий у 1 інстанції Олійник М. Ю.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.

за участю представника апелянта Повха В.І.

заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуУправління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Олійника М.Ю. у м. Івано-Франківську, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Тисменицький відділ Управління Державної Міграційної служби України в Івано-Франківській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Тисменицький відділ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області, в якому проживав від народження і по теперішній час.

01 грудня 1985 року був знятий з реєстрації в АДРЕСА_1 .

В 1988-1989 роках з власної необережності втратив паспорт громадянина СРСР. Із заявою про втрату паспорта до правоохоронних органів не звертався.

З 05 січня 1993 року був офіційно працевлаштований в селянській спілці «Зоря», з якої звільнився за власним бажанням 03 серпня 2000 року.

З метою отримання паспорта громадянина України звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, де йому повідомили про необхідність проходження процедури встановлення належності до громадянства України шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 просив суд встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області рішенням від 03 квітня 2023 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України задоволив.

Встановив факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що наданими заявником доказами підтверджується факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які би підтверджували факт постійного проживання заявника на території України саме станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції помилково в оскаржуваному рішенні зіслався на статті 8-9 Закону України «Про громадянство України», оскільки такі регламентують набуття громадянства України, водночас заявник просив встановити факт, що має юридичне значення з метою оформлення належності до громадянства України, що вказує на відмінність правових процедур та, відповідно, відмінне правове регулювання.

Позиція інших учасників справи

Правом подання відзиву сторона не скористалася.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримав, просив задоволити її в повному обсязі.

ОСОБА_2 скаргу не визнав. Суду пояснив, що мав радянський паспорт, але давно втратив. Увесь час працював в різних областях України на неофіційних підробітках, де не вимагали паспорт, тому упустив таку можливість. На 24 серпня 1991 року дійсно перебував на території України на роботі у колгоспі ім. Леніна в Чернігівській області, Варвинському районі, с. Мармизівка. Паспорт громадянина України не оформив раніше в силу складних життєвих обставин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_2 народився в с. Сілець Івано-Франківського району Івано-Франківської області ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно довідки Сілецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» № 14/03 від 16 березня 2018 року ОСОБА_2 , 1959 року народження, навчався у Сілецькій восьмирічній школі Івано-Франківського району Івано-Франківської області з 1966 року по 1975 рік (а.с. 7).

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 працював в селянській спілці «Зоря» з 05 січня 1993 року по 03 серпня 2000 року (а.с. 6).

Згідно довідки Ямницької сільської ради Івано-Франківської області № 90 від 22 лютого 2023 року ОСОБА_2 проживає без реєстрації постійно з 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки Ямницької сільської ради Івано-Франківської області № 91 від 22 лютого 2023 року, згідно запису № 249 Будинкової книги № ІІ для прописки громадян, що проживають в с. Сілець Івано-Франківського району (1981-1988 рр.) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Сілець, був знятий з реєстрації 01 грудня 1985 року (а.с. 9).

Випискою з історії хвороби КНП «Лисецька центральна районна лікарня» Травматологічне відділення № 1505 на ОСОБА_2 підтверджено, що останній перебував на лікуванні з 23 липня 2020 року по 14 серпня 2020 року (а.с. 10).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

04 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до компетентного органу про отримання паспорта громадянина України.

Згідно відповіді Тисменицького відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області за результатами розгляду заяви останнього, йому роз`яснено, що для оформлення паспорту громадянина України спочатку необхідно звернутись до суду, оскільки для підтвердження факту постійного проживання особа подає до підрозділу міграційної служби судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 звернувся до суду про встановлення відповідного юридичного факту.

В спірному випадку, зібраними у справі доказами, на які посилався суд першої інстанції та які здобуто судом апеляційної інстанції (що не забороняється нормами ЦПК України при розгляді справ окремого провадження), підтверджується факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно витребуваної апеляційним судом в Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області копії заяви про видачу паспорта, вбачається, що ОСОБА_2 подавав заяву на отримання паспорта громадянина СРСР 29 жовтня 1979 року та отримав такий 03 листопада 1979 року.

Зокрема, окрім наявних у справі доказів, що підтверджують факт народження заявника та проживання на території СРСР та України в різні періоди з 1985 року до 2020 року, то згідно наданого ОСОБА_2 та оглянутого у судовому засіданні військового квитка № НОМЕР_3 від 15 листопада 1979 року вбачається, що ОСОБА_2 з 19 грудня 1990 року по 17 січня 1992 року перебував на військовому обліку Чернігівського військкомату (Мармизівська сільська рада, Варвинський район, Чернігівської області).

Згідно витребуваної апеляційним судом інформації з Варвинської селищної ради архівною довідкою від 12 липня 2023 року за № 07-03/122/211 підтверджується, що останній працював на території Варвинської сільської ради в колгоспі ім. Леніна в с. Мармизівка в період з грудня 1990 року по січень 1992 року та мав відпрацьовані вихододні, в тому числі, працював з січня 1991 року по грудень 1991 року. В серпні 1991 року ним було відпрацьовано 14/5 плюс 10 вих. Така інформація підтверджується також представленими копіями книг обліку розрахунків по оплаті праці за 1990 - 1992 роки.

З огляду на наведене, можна констатувати, що заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, прийшов до висновку, що надані заявником документи, доводять факт проживання ОСОБА_2 на території України. Заявник народився у с. Сілець Івано-Франківського району Івано-Франківської області, тобто на території колишньої СРСР. При цьому, суд помилково вказав на застосування норми статті 8 Закону України «Про громадянство України» щодо підстав набуття громадянства України.

Однак, в спірному випадку мова йде про вирішення питання щодо приналежності до громадянства України згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» і у зв`язку з цим має значення саме факт проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Суд дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви та обґрунтовано посилався на норми Закону України «Про громадянство України» щодо порядку встановлення спірного факту, однак помилився щодо підстав її задоволення, що на думку колегії не вплинуло на правильність рішення.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта