Справа № 130/2780/21
Провадження № 22-ц/801/1564/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокуСправа № 130/2780/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., розглянувши за правилами, установленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного прова-дження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Поділля Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних

вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою

відповідальністю «Агротал», Приватного підприємства «Агротал», держав-

ного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінни-

цької області Фаренюка Сергія Анатолійовича про витребування земельної

ділянки з чужого незаконного користування, скасування рішення державно-

го реєстратора про реєстрацію права оренди,

за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Ва-лерійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року, постановлене у приміщенні суду у м. Жмеринка Він-ницької області за головування судді Заярного А. М., повний текст якого складений 18 травня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Жмеринський міськ-районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відпо-відальністю (далі - ТОВ) «Поділля Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача То-вариства з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватного підприємства ( далі - ПП ) «Агротал», державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка С. А. про витребування зе-мельної ділянки з чужого незаконного користування, скасування рішення дер-жавного реєстратора про реєстрацію права оренди, посилаючись на наступні обставини. ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 26 лютого 2007 року серії ЯД № 360190 є власницею зе-мельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0080, площею 4,4531 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарсь-кого виробництва, розташованої на території Потоківської сільської ради Жме-ринського району Вінницької області. Нещодавно позивачка довідалася, що об-робіток її земельної ділянки здійснює відповідач без укладення із нею як влас-ницею будь-яких договорів щодо передачі йому в оренду земельної ділянки. Отримавши витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 пересвідчилася, що право оренди її земельної ділянки на підставі додаткової угоди від 03 квітня 2018 року № б/н зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт». Окрім того установлено, що позивачка 09 червня 2017 року уклала договір оренди землі із ПП «Агротал», але зазначені договори вона не укладала та не підписувала.

Відповідно до вказаного витягу право оренди за договором, додаткова уго-да (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) зареєстровані дер-жавним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області ( тепер Чечельницька селищна рада Гайсинського району Вінницької області ) Фаренюком С. А. Індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36398232 від 31 липня 2017 року.

ОСОБА_1 стверджує, що договір оренди із ПП «Агротал», додаткову угоду ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі ) з ТОВ «Поділля Агропродукт» вона не укладала та не підписувала, її підписи у цих документах підроблені з метою незаконного використання належної їй земель-ної ділянки. За обставин, які мають місце, позивачка вважає, що земельна ді-лянка повинна бути витребувана з незаконного користування ТОВ «Поділля Агропродукт», а рішення державного реєстратора від 31 липня 2017 року за ін-дексним номером 36398232 щодо реєстрації права оренди її земельної ділянки на підставі договору оренди, додаткової угоди у Державному реєстрі прав на нерухоме майно має бути судом скасоване, тому просила суд першої інстанції позов задоволити.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений, витребувано з чужого незаконного користування у ТОВ «Поділля Агропродукт» земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 26 лютого 2007 року серії ЯД № 360199, площею 4,4531 га, кадастровий номер :04:002:0080, розташовану на території Гні-ванської міської територіальної громади Вінницької області ( колишньої Пото-ківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області ), скасоване рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Че-чельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка С. А. від 31 липня 2017 року за індексним номером 36398232. Із ТОВ «Поділля Агропродукт» стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1816,00 гривень.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2023 року за власною ініціативою суду виправлена описка у вступній та резолютивній частинах власного рішення від 11 травня 2023 року, замість по-милкового ТОВ «Агротал», зазначено правильну третю особу ПП «Агротал».

Не погоджуючись із ухваленим 11 травня 2023 року рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокат Барі-шевський О. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати ос-каржуване рішення, ухвалити нове рішення про відмову позивачці у задово-ленні позовних вимог. Скаржник вважає оскаржуване рішення необгрунтова-ним, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Заперечуючи, кри-тикуючи висновок проведеної у справі судової технічної та почеркознавчої екс-пертизи, адвокат посилається на наявність в експертному висновку ряду суттє-вих недоліків, недотримання експертами при його складанні певних вимог нор-мативно-правових документів, методичних положень у галузі почеркознавчої експертизи. Зокрема представлений на експертизу порівняльний матеріал скаржнику уявляється недостатнім для надання категоричних негативних вис-новків стосовно справжності досліджуваних підписів від імені ОСОБА_1 , у розпорядження експерта не надавалися вільні зразки досліджуваного підпису, відомості про намагання експерта отримати додатковий порівняльний матеріал у вступній частині висновку відсутні. На думку представника відповідача у переліку інформаційних матеріалів відсутні посилання на деякі джерела мето-дичного характеру, які, як зазначив рецензент, слід було урахувати при прове-денні експертизи, викликає сумнів твердження експерта щодо достатності уста-новлених розбіжностей почеркових ознак у порівнюваних підписах для катего-ричного негативного висновку про справжність спірного підпису. Далі скарга грунтується на рецензії експертного висновку від 05 січня 2023 року № 4684/4685/22-21, виконаній рецензентом ОСОБА_3 . Висновок експертів у цій справі, на думку скаржника, є недостатньо обгрунтованим з огляду на відсут-ність наведення у його дослідницькій частині збіжних ознак, ненадання їм від-повідної оцінки. У скарзі неодноразово зазначено про невірне визначення екс-пертом ступеня виробленості рухів виконавиці підпису як вищого за середній. Представник відповідача стверджує про виконання підпису високовиробленими рухами. Дослідження підпису орендодавиці як у договорі оренди земельної ділянки б/н від 09 червня 2017 року, так і у додатковій угоді від 03 квітня 2018 року свідчать про неповноту почеркознавчого дослідження, проведення його з недотриманням певних положень методики почеркознавчої експертизи, яка є недостатньо обгрунтованою. Натомість суд беззаперечно урахував у якості до-казу висновок почеркознавчої експертизи, узагалі не прийняв до уваги пред-ставлені відповідачем заперечення з приводу необгрунтованості висновку цієї експертизи, що вказує, на думку скаржника, на однобічний розгляд справи, не-правильне дослідження, оцінку доказів, що призвело до ухвалення необгрунто-ваного рішення.

Ухвалою апеляційного суду від 13 липня 2023 року клопотання представ-ника ТОВ «Поділля Агропродукт» Барішевського О. В. задоволене, відповідачу поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 11 травня 2023 року.

Передбаченим цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 20 липня 2023 року, на подання відзивів на апе-ляційну скаргу у цій справі позивачка, треті особи, які не заявляють самостій-них вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача не скористалися, зазна-чені відзиви упродовж встановленого строку суду апеляційної інстанції не над-ходили, проте їх відсутність відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інс-танції на предмет його законності й обгрунтованості.

У судове засідання 23 серпня 2023 року на 13.00 годину сторони у справі, представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, державний реєстратор Фаренюк С. А. не з`явили-ся. 21 серпня 2023 року до суду подане клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Якименка К. В. про розгляд справи без нього та його довіри-тельки. Адвокат просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін рішення суду першої інстанції. Будь-яких заяв від решти учасників справи суду не надходило, причини їх неявки невідомі. Про місце, день та час перегляду справи усі учасники справи повідомлені завчасно, в установленому порядку, про що у матеріалах справи містяться відповідні докази ( 175-183 ). Керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу у відсутності її учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши у сукупності наявні у ній докази, ретельно перевіривши закон-ність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та ви-мог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скар-га представника ТОВ «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського О. В. на судове рішення від 11 травня 2023 року задоволенню не підлягає.

Згідно із нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11 травня 2023 року не повністю відповідає зазначеним вимогам, воно підлягає частковій зміні.

У цій цивільній справі мають місце наступні фактичні обставини.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 лютого 2007 року серії ЯД № 360199 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 4,4531 га, кадастровий номер :04:002:0080, розташована на території у даний час Гніванської міської територіальної громади Вінницької області, цільове призначенням якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ін-формаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухо-мого майна, сформованої 26 липня 2021 року, право приватної власності на зе-мельну ділянку з кадастровим номером 04:002:0080 зареєстроване з 27 жовтня 2015 року за ОСОБА_1 . На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 липня 2017 року за індексним номером 36398232 державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А. на підставі договору оренди землі номер б/н, виданого 09 червня 2017 року, додаткової угоди ( про заміну сторо-ни та внесення змін до договору оренди ) № б/н, виданої 03 квітня 2018 року, зареєстрував право оренди земельної ділянки ОСОБА_1 за ТОВ «Поділля Агропродукт» строком дії договору у сім років, з правом пролонгації та пере-дачі у піднайом ( суборенду ). Згідно з інформацією Державного земельного ка-дастру про право власності на речові права на земельну ділянку 29 липня 2017 року за записом № 21650961 Чечельницькою селищною радою Чечельницького району Вінницької області здійснена державна реєстрація права оренди земель-ної ділянки з кадастровим номером :04:002:0080, власником якої є ОСОБА_1 , за ТОВ «Поділля Агропродукт».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інс-танції узяв до уваги висновок експертів Вінницького відділення Київського на-уково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі від 05 січня 2023 року № 4684/4685/22-21, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі від 09 червня 2017 року № б/н, укла-деному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_1 у двох примірниках додат-кової угоди від 03 квітня 2018 року про заміну сторони, внесення змін до дого-вору оренди землі від 09 червня 2017 року, укладеної між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», виконані не ОСОБА_1 , а ін-шими особами. Стосовно незгоди представника відповідача із таким висновком судової експертизи суд зауважив, що під час задоволення клопотання представ-ника позивачки з приводу призначення експертизи відповідач не був позбавле-ний можливості запропонувати суду свої питання, експертну установу на свій розсуд і бажання, яка проводитиме експертизу, висловити свою думку щодо ма-теріалів, які надавалася експерту під час призначення судової почеркознавчої експертизи. Суд констатував, що з огляду на перебіг процесу розгляду справи різні представники відповідача не сприяли вчасному та об`єктивному вирішен-ню спору, а намагались його затягнути.

Суд першої інстанції визнав висновок судової технічної та почеркознавчої експертизи, проведеної у цій справі, належним та допустимим доказом, який не суперечить іншим наданим доказам, а рецензію на цей висновок та клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи визнав одним із способів затягування розгляду справи.

Керуючись нормами статті 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 175/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Законами України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», стат-тями 15, 316, 321, 388 ЦК України, статтями 125, 126 ЗК України, беручи до уваги правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц ( провадження № 14-181цс18 ), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 ( провадження № 14-208цс18 ), суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість задо-волення позову ОСОБА_1 , оскільки нею заявлений позов, що належно та ефективно захистить її порушене право власності. Земельна ділянка, констатує суд, вибула із володіння власниці поза її волею, без прийняття нею відповід-ного рішення, через що є законні підстави для її витребування і обраний пози-вачкою спосіб захисту відповідає речово-правовому характеру заявленої у суд вимоги. Ураховуючи, що документ, на підставі якого державним реєстратором проведена державна реєстрація прав, ОСОБА_1 не підписувався, то під-лягає задоволенню також позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. від 31 липня 2017 року за індексним номером 36398232 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки позивачки за ТОВ «Поділля Агропродукт».

Висновок суду першої інстанції про обгрунтованість вимог ОСОБА_1 та необхідність задоволення позову по суті є правильним, однак суд помилився у застосуванні норм матеріального права, їх трактуванні, обгрунтовуючи такий свій висновок віндикаційною вимогою позивачки про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Апеляційний суд зауважує, що фактично та об`єктивно ОСОБА_1 за-явлений у суд не віндикаційний, а негаторний позов, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/204716-ц; висновки суду першої інстанції у контексті викладу цієї постанови апеляційного суду відповідають вимогам ма-теріального закону та принципу справедливості. Убачається доцільним заува-жити, що негаторний позов на відміну від віндикаційного може бути заявлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця, власни-ка земельної ділянки. Власник земельної ділянки, спростовуючи факт укладен-ня ним договору оренди земельної ділянки та/або додаткової угоди у мотивах негаторного позову, виходячи із дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки, вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою.

У вирішенні цієї справи належить застосувати норми права, які регулюють наявні між її сторонами правовідносини, з урахуванням правових висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верхов-ного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц ( провадження № 14-452цс18 ), від 12 червня 2019 року у справі № 653/1096/16-ц ( проваджен-ня № 14-181цс18 ), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц ( прова-дження № 14 -473цс18 ), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц ( провадження № 14-364цс19 ), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс 19 ). В указаних судових рішеннях за-значено, що якщо договір є неукладеним через непідписання його стороною правочину, то належним способом захисту порушеного права є повернення зе-мельної ділянки, тому позивачка й посилалася у позовній заяві на окремі вище-зазначені постанови Великої Палати Верховного суду.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є пра-во особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю во-лею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів ( частина перша статті 328 цього Кодексу ).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивіль-ним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною першою статті 4 цього Закону установлено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебува-ють земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нота-ріально.

Згідно зі статтею 17 цього Закону об`єкт за договором оренди землі вважа-ється переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації пра-ва оренди, якщо інше не встановлено законом.

Як уже зазначалося, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що не підписувала ні договір оренди землі від 09 червня 2017 року № б/н з ПП «Агротал», на додаткову угоду від 03 квітня 2018 року про заміну сторони, внесення змін до договору оренди землі від 09 червня 2017 року № б/н, укладену між нею, ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», тому зазначені правочини є неукладеними, як наслідок, її земельна ділянка без-підставно перебуває у фактичному користуванні відповідача. Ураховуючи дове-дення вказаного твердження ОСОБА_1 про неукладеність вищезазначе-них договорів завдяки висновку у справі судової експертизи, земельна ділянка має бути повернута позивачці як власниці, незважаючи на те, що у прохальній частині позову вона просила суд витребувати земельну ділянку у ТОВ «Поділля Агропродукт».

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тоб-то як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК Украї-ни йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волеви-явлення учасника правочину, зафіксоване у належній формі ( що підтверджу-ється, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож унаслідок правочину учас-ники набувають права і обов`язки, які, натомість, не спричиняють для них пра-вових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених нею цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким право-чином особою узагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його вико-нання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позо-ву про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про не-укладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. По-рушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового текс-ту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкрет-них дій, які порушують право позивача.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого установлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відпо-відних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших закон-них підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим доку-ментом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинений, а його правомірність презюмується. Зазначений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс19 ) та від 26 жовтня 2022 ро-ку у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

Отже, установивши, що ОСОБА_1 не підписувала договір оренди, додаткову угоду до договору оренди, тобто, не виявляла свою волю до вчинен-ня даних правочинів, правильним, таким, що відповідає регулятивним нормам матеріального права, є висновок про те, що вказані угоди є неукладеними.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( проваджен-ня № 14-499цс19 ) Велика Палата Верховного Суду вказала: «Враховуючи під-стави позову, наведені позивачем у позовній заяві та у додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земель-них ділянок фактичним користувачем ( тимчасовим володільцем ) треба розгля-дати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володін-ня на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення пере-шкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимо-ги про повернення таких ділянок».

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц ( провадження № 14-20цс21 ) наголошено на то-му, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia ( суд знає закони ), який полягає у тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору ( da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду у цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації ним правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У зазначеній постанові Велика Палата Вер-ховного Суду зробила такі висновки: «При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та у межах позовних вимог, встанов-лює зміст ( правову природу, права та обов`язки ) правовідносин сторін, які ви-пливають із встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більше того, виходячи з поло-жень ЦПК України, така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення у судовому рішенні, зокрема, у його мотивувальній і резолютивній частинах. То-му обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є скла-довою класичного принципу jura novit curia. Незгода суду з наведеним у позов-ній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки згідно із принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або запе-речень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовід-носини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, пред-метом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Задля усунення хибного способу захисту інтересів позивачки у цій справі, на виконання та з метою дотримання принципу jura novit curia ( «суд знає зако-ни» ), свого обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юри-дичних норм, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити у пев-ній частині оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11 травня 2023 року, ураховуючи, що у такому випадку матиме місце ефективне виконання рішення суду.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції на час укладення додаткової угоди ) державній реєстрації прав підляга-ють речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, пра-во оренди земельної ділянки, право постійного користування та право оренди ( суборенди ) земельної ділянки. Статтею 22 цього Закону передбачено, що до-кументи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати ви-могам, установленим законом та іншими нормативно-правовими актами. Відпо-відальність за достовірність даних, що містяться у документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено законом. Пунктом першим частини першої статті 27 цього ж Закону установлено, що підставою для реєстрації права власності та інших речових прав є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( частина перша статті 387 ЦК України ).

Як правильно установлено судом першої інстанції та підтверджується ма-теріалами справи, позивачка ОСОБА_1 умови договору оренди землі із ПП «Агротал» та додаткової угоди до цього договору не погоджувала, волю на вчинення правочинів не виявляла, що підтверджується висновком експертів Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведеної судової технічної та почеркознавчої експертизи у цій справі від 05 січня 2023 року № 4684/4685/22-21.

Мотиви апеляційної скарги представника ТОВ «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського О. В. на судове рішення від 31 травня 2023 року стосу-ються недоведеності позовних вимог саме через висновок зазначеної судової експертизи, який, на думку представника відповідача, не можна брати до уваги у зв`язку з його неналежністю, порушенням порядку зібрання та дослідження матеріалів, представлених експертам. Доводи апеляційної скарги зводяться до критики такого доказу у справі як висновок проведеної судової експертизи сто-совно підписів позивачки у договорі оренди землі та додатковій угоді до нього. Скаржник стверджує, що вказаний висновок суперечить іншим матеріалам справи, є необґрунтованим, таким, що викликає сумніви у його правильності та взагалі вказує на упередженість експертів, а суд першої інстанції необґрунто-вано, нібито, відхилив клопотання про проведення повторної судової технічної та почеркознавчої експертизи. Колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції щодо визнання цього доказу у справі належним та допусти-мим.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою на-дання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду ( стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» ). Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслі-дування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом вис-новку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета дока-зування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнаний неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту ( експертам ). Якщо висновок експерта буде визнаний необґрунтованим або таким, що суперечить іншим ма-теріалам справи або викликає сумніви у його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові ( експер-там ).

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформа-цію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргумента-ми у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належ-ність доказів остаточно вирішується судом.

Пленум Верховного Суду України у пункті одинадцятому постанови від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», роз`яснив, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованіс-тю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призна-чення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання представника ТОВ «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського О. В. про призначення у справі повтор-ної експертизи, вирішуючи питання оцінки такого доказу у справі як уже наяв-ний висновок проведеної 05 січня 2023 року судової експертизи та, ураховуючи незгоду представника відповідача із цим висновком експертів, подання ним рецензії ОСОБА_3 на складений експертний висновок, зазначив в оскаржу-ваному рішенні, що висловлення сумнівів представником відповідача щодо екс-пертного висновку не є безумовною підставою для призначення іншої експер-тизи за аналогічними питаннями. Виклавши у рішенні правове обгрунтування підстав призначення додаткової та повторної експертиз, суд визнав висновок експертів належним, допустимим доказом, а клопотання про повторну експер-тизу - безпідставним та критично оцінив подану рецензію.

Висновок експертів від 05 січня 2023 року № 4684/4685/22-21 за результа-тами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи містить чітку та однозначну відповідь на поставлені судом питання. Судова експертиза у цій справі проведена атестованими судовими експертами, які мають необхідну для проведення такої експертизи відповідну освіту. Висновок експертів відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумні-ви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, які узгоджуються з іншими доказами, наявними у цій справі. Суд першої інстанції в ухвалі від 27 червня 2022 року про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи попередив експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, що передбачено статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Порушень порядку призначення і проведення експертизи не допущено, а твер-дження сторони відповідача про сумніви щодо правильності висновку експертів не доводяться належними та допустимими доказами.

Як на підставу визнання висновку експертів недопустимим представник відповідача в апеляційній скарзі посилається на думку рецензента ОСОБА_3 з цього приводу, використовує в апеляційній скарзі наведені у рецензії від 01 березня 2023 року мотиви та зауваження щодо експертного висновку, який, на думку ОСОБА_3 , є неповним, недостатньо обгрунтованим.

Апеляційний суд відхиляє дані доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Процедуру проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, судових експертів, які не є працівниками державних спеціалі-зованих установ, а також проєктів висновків фахівців, які мають намір отрима-ти кваліфікацію судового експерта, визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року № 335/5. Згідно з пунк-том другим Розділу І Порядку метою рецензування висновків судових експертів є удосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спросту-вання чи підтвердження висновків. Рецензування висновків проводять співро-бітники науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціаль-ності, за якою складений поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.

Науково-дослідними установами судових експертиз в Україні є регіональні науково-дослідні інститути судових експертиз, зокрема, Київський науково-до-слідний інститут судових експертиз, а також Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», працівником якого є ОСОБА_4 , не є науково-дослідною установою судових експертиз Міністерства юстиції України, а відповідно до відомостей з Реєстру атестованих судових експертів (https://rase.minjust.gov.ua/) її свідоцтво експерта анульоване рішен-ням ЕКК КНІДСЕ від 03 лютого 2017 року № 1. Тобто рецензування, на яке по-силається представник відповідача, проведене не уповноваженою на те особою, а саме рецензування не відповідає встановленій Порядком меті, не несе будь-якого юридичного значення.

Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначен-ня судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мініс-терства юстиції України від 08 жовтня 1999 року № 53/5 ( у редакції наказу Мі-ністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5 ) установлений чіткий порядок проведення відповідних досліджень, зокрема, щодо проведення технічних, почеркознавчих досліджень. Так науково-методичні документації передбачають бажані види і кількість зразків почерку для проведення почерко-знавчої експертизи та не встановлюють, що така експертиза не може бути про-ведена без наявності певної мінімальної кількості зразків почерку кожного із визначених видів. У суду апеляційної інстанції відсутні будь-які підстави для сумнівів у дотриманні експертами вимог науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз під час виконання ухвали суду першої інстанції від 27 червня 2022 року про призначення почеркознавчої експертизи у цій справі. Висновок експертів є обґрунтованим, об`єктивним, не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його правиль-ності.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фак-тів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обста-вин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( частина перша статті 80 ЦПК України ).

Нормами статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати склада-ються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судом пер-шої інстанції із огляду на задоволення позову ОСОБА_1 стягнуто із від-повідача на її користь сплачений у дохід держави судовий збір у зв`язку із по-данням позову у сумі 1816,00 гривень.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узго-джених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням пра-восуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути на-лежним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт пер-ший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення наці-онального суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргумен-тів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність об-ставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встанов-леними; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У цій постанові уже зазначалося, проте необхідно іще раз підкреслити, що рішення суду першої інстанції у цій справі від 11 травня 2023 року підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови апеляційного суду.

Оскільки зміна мотивувальної частини рішення суду першої інстанції має місце не за ініціативи учасників справи, перерозподілу судових витрат у цій справі не потребується.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389 -391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Абзац другий резолютивної частини рішення від 11 травня 2023 року викласти у такій редакції: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 4,4531 га, кадастровий номер :04:002:0080, розташованою на тери-торії Гніванської міської територіальної громади Вінницької області ( колиш-ньої Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області ), шляхом повернення цієї земельної ділянки від Товариства з обмеженою відпо-відальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, власниці ОСОБА_1 ».

У решті рішення суду першої інстанції від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію частково зміненого у редакції цієї постанови рішення Жме-ринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року.

Судові витрати у зв`язку із апеляційним провадженням у цій справі за-лишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропро-дукт».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верхов-ного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський