КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1563/17
Провадження № 2/488/307/23 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

за участю секретаря - Панасюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обгрунтування позову вказав, що 04.03.2011 року між сторонами був укладений договір позики, оформлений розпискою, згідно якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 375 доларів США, які зобов`язався повернути до 04.05.2011 року. Також, позивач надав відповідачу три стаціонарні телефонні апарати для подальшої реалізації та обігрівач для користування. Проте у визначений розпискою строк відповідач позику не повернув, також не повернув надане йому майно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2017 р. дана цивільна справа була передана до провадження судді Лазаревої Г.М.

28.04.2017 року ухвалою судді Лазаревої Г.М. зазначений позов був залишений без руху.

Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 13.06.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження.

29.05.2018 року по справі було винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу (з врахуванням 3% річних) у розмірі 11827,00 грн., проценти в сумі 12093,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., 2500,00 грн. - матеріальної шкоди.

03.08.2021 року ухвалою судді Лазаревої Г.М. заочне рішення від 29.05.2018 року було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

20.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 375 доларів США, що становить 10023,00 грн. за курсом НБУ станом на 25.04.2017 року; 27510,00 грн. - інфляційних витрат, 12093,00 грн. - заборгованість за процентами, 3000,00 грн. - неустойка; 5000,00 грн. моральної шкоди та матеріальну шкоду в розмірі 1500,00 грн. та 1000,00 грн. - вартість стаціонарних телефонних апаратів та обігрівача.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації 24 лютого 2022 року Указом Президента Украі?ни № 64/2022 по всій території Украі?ни введено воєнний стан. Введення воєнного стану не впливає на процес здійснення судочинства.

16.03.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про здійснення повторного авторозподілу справи у зв`язку з тривалим нерозглядом справи та з метою дотримання процесуальних строків розгляду справ.

Розпорядженням керівника апарату Корабельного районного суду м. Миколаєва щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.03.2023 року, з метою недопущення порушення норм законів та дотримання процесуальних строків розгляду справи, цивільну справу № 488/1563/17, провадження № 2/488/307/23 передано до канцелярії суду для автоматизованого розподілу між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 р. дана цивільна справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І.

Ухвалою від 21.03.2023 року суддею Селіщевою Л.І. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 17.08.2021 року надав відзив, в якому просив про застосування строків позовної давності та в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Судом встановлено, що 04.03.2011 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 375 доларів США строком, які зобов`язався повернути до 04.05.2011 року, про що відповідачем власноруч було складено розписку.

Також, 28.04.2014 року ОСОБА_2 була складена розписка, в якій він зобов`язався повернути отриманий ним 04.03.2011 року борг до 28.05.2014 року.

Крім того, з розписки від 28.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 для ремонту, подальшої реалізації та експлуатації копіювальний апарат "Sharp", принтер струйний "Hewlet Packard", обігрівач (камін), телефонні апарати.

Відповідач договірні зобов`язання не виконав, тому позивач просить стягнути на його користь борг в розмірі 10023,00 грн., що є еквівалентом 375 доларам США за курсом НБУ станом на 25.04.2017 року; 27510,00 грн. - інфляційних витрат, 12093,00 грн. - заборгованість за процентами, 3000,00 грн. - неустойка. Також просить стягнути 5000,00 грн. моральної шкоди та матеріальну шкоду в розмірі 1500,00 грн. та 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладене, суд не вчабає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 27510,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так як розмір процентів не був встановлений в розписці, тому їх розмір, визначений позивачем на рівні облікової ставки Національного банку України, є таким, що грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Проте, оскільки позивачем не надано розрахунку розміру неустойки, суд знаходить позовні вимоги щодо її стягнення необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає доведеними та обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 10023,00 грн., що є еквівалентом 375 доларам США за курсом НБУ станом на 25.04.2017 року, та 12093,00 грн. - заборгованості за процентами.

Що стосується позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, а саме: 1500,00 грн. за три телефонні апарати та 1000,00 грн. за обігрівач-камін, то суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки позивачем не надано належних доказів вартості вказаного майна.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. ( ст. 23 ч. 2 ЦК України).

Виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто.

Щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати право в примусовому порядку.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності суд відхиляє, оскільки із матеріалів справи вбачається, що 28.04.2014 року ОСОБА_2 була складена розписка, в якій він зобов`язався повернути отриманий ним 04.03.2011 року борг до 28.05.2014 року, тобто перебіг позовної давності перервався. Таким чином перебіг позовної давності почався з 28.05.2014 року, а до суду із позовом ОСОБА_1 звернувся 27.04.2017 року, тобто в межах тритічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

В порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04.03.2011 року в розмірі 10023,00 грн., 12093,00 грн. - заборгованість за процентами, та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн. Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.І. Селіщева