Номер провадження: 22-ц/813/5102/23
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігор Олександрович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити приміщення

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання противоправним та скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зобов`язання звільнити приміщення.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу № 931 від 04.08.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., придбала квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10656300, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2015 року за індексним номером 41713707.

04.04.2018 року (індексний номер витягу 119712288) Державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем, прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40492046 від 04.04.2018 о 18:03:03. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Власники: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КЕЙ-КОЛЕКТ", .

05.04.2018р. до Позивачки, за адресою: квартира АДРЕСА_1 , без відповідної ухвали суду увірвались співробітники ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», здійснюючи тиск та погрози примусили звільнити приміщення, змінили замки вхідної двері та повідомили, що з 28 березня 2018 року ТОВ «Кей-Колект» є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору відступлення права вимоги, серія та номер: 649-650, виданого 13.02.2012 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2018 року індексний номер витягу 119712288, зареєстрованого Державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем.

За даним фактом позивач звернулася до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, де було складено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та отримано Талон-повідомлення № 009609, реєстраційний № 14888 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

Отже, на одну і ту ж квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та з одним і тим же реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна, а саме 01, вчинені записи про державну реєстрацію права власності за різними особами, що є незаконним.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, заявлене право вже зареєстровано. На час державної реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я позивачки на 100% (на 1/1) вже було зареєстровано право власності від 04.08.2015р.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на одну і ту ж квартиру (у 2015 році за позивачкою та у 2018 році за ТОВ «Кей-Колект») суперечить вимогам Закону № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Реєстратор мав відмовити ТОВ «Кей-Колект» у державній реєстрації, оскільки договір купівлі-продажу №931від 04.08.2015р., посвідченний приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., не був оспорений та не був скасований повністю або частково на момент прийняття рішення Реєстратором, а саме 04.04.2018 року. Отже, при розгляді заяви про державну реєстрацію права власності державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігор Олександрович в порушення пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV не перевірив документи на наявність підстав для відмови у розгляді заяви про державну реєстрацію права власності № 27453120 від 28.03.2018 та за наявності підстав для відмов, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV прийняв неправомірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40492046 від 04.04.2018, зареєстрував право власності за ТОВ «Кей-Колект» (номер запису про право власності 25593828), що призвело до порушення права власності позивачки на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40492046 від 04.04.2018 року, державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання позивачкою своїм майном, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звільнити приміщення квартири АДРЕСА_1 та повернути її позивачу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, історія справи

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2018 року ухвалено позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40492046 від 04.04.2018 року державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання Карою Анастасією Сергіївною своїм майном, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звільнити приміщення квартири АДРЕСА_1 , та повернути її ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до п.11 Порядку №1127 формування та реєстрація заяв проводиться в порядку черговості звернення заявників до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса. У разі коли після формування та реєстрації заяви до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса звернувся інший заявник щодо того самого майна, державний реєстратор, уповноважена особа приймає відповідні документи, формує та реєструє заяву.

Відповідно до п. 11-1 Порядку №1127 про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника обєкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І. О. не виконав зазначених вимог, не повідомив ОСОБА_1 про наявність відповідної заяви ТОВ «Кей-Колект», державна реєстрація права власності відповідача відбулася з порушенням закону.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29.06.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено частково, ухвалено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2023 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір, апеляційний суд не дав правової оцінки і не зробив висновків з приводу доводів ТОВ «Кей-Колект» про те, що всі обов`язки іпотекодавця ОСОБА_3 перейшли до ОСОБА_1 в момент переходу до неї права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також не встановив обставин, які свідчили б про те, що на час укладення 04 серпня 2015 року договору купівлі-продажу згаданої квартири відомості щодо обтяження цього нерухомого майна іпотекою були виключені з відповідного державного реєстру.

Встановлення зазначених обставин має важливе значення, оскільки за наявності відомостей про право іпотеки у відповідному державному реєстрі іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, тобто, особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором в тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Лише за відсутності в реєстрі обтяження майна іпотекою особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, набуває право на майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, що унеможливлює застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив Скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10.12.2018 р. у справі № 522/18070/18. Ухвалити постанову якою в позові відмовити повністю

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Всі обов`язки іпотекодавця перейшли до ОСОБА_1 в момент переходу до неї права власності на спірну квартиру, і при цьому не має значення, чи була вона обізнана з тим, що вказане майно обтяжене.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Пояснення учасників справи

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, шляхом направлення судової повістки повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу відповідача, зазначену у заяві представника ТОВ «Кей-Колект» Федоренко С.М. про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

Відповідач державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О. у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно.

Тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кравченко О.М. у судовому засіданні надали пояснення, в яких зазначили, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Завальнюк Д. просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до договору купівлі-продажу № 931 від 04.08.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2015 року за індексним номером 41713707, зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10656300, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2018 року за індексним номером 119712288, Державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем, прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40492046 від 04.04.2018, та за реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КЕЙ-КОЛЕКТ", .

09 квітня 2018 року працівники Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області зареєстрували заяву ОСОБА_1 про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення самовільне зайняття 05 квітня 2018 року квартири АДРЕСА_1 представниками ТОВ «Кей-Колект», про що свідчить талон-повідомлення № 009609.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/235/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21), в абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом), зокрема, встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.

Під час розгляду справ цієї категорії суд повинен надати оцінку всім обставинам, які мали місце при зверненні стягнення на іпотечне майно. Тим самим суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей); (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже (г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить.

Вирішивши наявний між сторонами спір про право на користь позивача, суд тим самим в мотивувальній частині рішення виснував, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, правильно застосувавши положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом).

Згідно з частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

В постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), вказавши, що означена конкретизація висновків полягає у такому:

скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач, внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі №48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, та вони відповідають висновку, викладеному у п.7.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року №922/2416/17.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У дійсній справі позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з належними вимогами до ТОВ «Кей-Колект».

Всупереч ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем будь яких доказів на підтвердження того, що запис про припинення державної реєстрації іпотеки було здійснене на підставі неналежних документів, суду не надано.

Зі змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 931 від 04.08.2015р. видно, що нотаріус перевіряв відсутність обтяжень та заборон на відчуження, виходячи з відомостей Державного реєстру іпотек, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

За відсутності в реєстрі обтяження майна іпотекою особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, набуває право на майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, що унеможливлює застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Договір купівлі-продажу № 931 від 04.08.2015р. є чинним, недобросовісності набувача ОСОБА_1 , доказів оскарження договору не надано, а тому наявні підстави для задоволення позову пред`явленого до ТОВ «Кей-Колект».

Щодо позовних вимог пред`явлених позивачкою до Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О.

Так, в постановах Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 344/2112/20 (провадження № 61-13834св21), від 26 травня 2022 року у справі № 462/4050/19 (провадження № 61-18177св21), від 27 липня 2022 року у справі № 447/2851/19 (провадження № 61-785св22) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

В постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

За таких обставин, Державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О. не є належним відповідачем по справі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, рішення суду підлягає зміні в його мотивувальній частині, оскільки місцевим судом було не вірно визначено підстави для задоволення позову, з огляду на вищевикладені обставини.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький