Справа № 390/412/23
Провадження № 2/390/381/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" грудня 2023 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Квітки О.О.,

при секретарі Шульзі (Міхневич) А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 (далі відповідач 1, ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі відповідач 2, ОСОБА_3 ) солідарно на його користь заборгованість за договором позики грошей від 20.12.2019 у розмірі 11 608,72 доларів США, з яких 4 000,00 доларів основний борг за договором, 7 470,97 доларів США заборгованість зі сплати процентів за договором, 137, 75 доларів США 3% річних та судові витрати зі сплати судового збору.

Рух справи

13.03.2023 справа надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.

21.04.2023 ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Квітка О.О.) провадження по цивільній справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 06.12.2023. При цьому справу розглянув без участі відповідачів, оскільки вони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про судовий розгляд. На підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Позиція позивача

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 20.12.2019 між ним (надалі позикодавець, позивач) та ОСОБА_2 (надалі - позичальник, відповідач - 1) укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1737 (далі - Договір). Відповідно до пункту 1 Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 96 000,00 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 4 000,00 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Кропивницького Кіровоградської області на день укладення договору, а також зобов`язується сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах, встановлених Договором. Згідно з пунктом 2 Договору сторони домовились про те, що: позичальник сплачує проценти у розмірі 5% в місяць від суми позики (виплатою відсотків щомісяця) до дня повернення позики, а також нараховуються і зобов`язаннями у разі прострочення платежу. У разі дострокового повернення частини позики проценти сплачуються виходячи з неповерненої суми. Проценти нараховуються за фактичний час існування боргу за цим Договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти починають нараховуватися починаючи з наступного дня після підписання цього Договору і продовжують нараховуватися до кінцевого дня користування позикою. Позикодавець здійснює розрахунок процентів за користування позикою. Позикодавець кожного місяця в строк до 05 числа надає позичальнику розрахунок процентів за користування позикою. Позичальник зобов`язується в строк до 10 числа поточного місяця сплатити проценти за Договором на рахунок позикодавця. Розрахунок щодо повернення суми позики за цим Договором має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2020 року. Виконання зобов`язання за Договором має бути здійснено готівкою у межах міста Кіровограда за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою вказаною позикодавцем. Договір позики укладався за письмовою заявою дружини ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. 20.12.2019 за реєстровим № 1736. Відповідно до пункту 12 Договору сума, яка набувається у власність позичальника за цим Договором позики, є спільною сумісною власністю. Враховуючи, що кошти по Договору про надання позики, використано в інтересах сім`ї відповідачів та за наявності згоди дружини ОСОБА_3 на укладення такого договору, тому у відповідачів виник солідарний обов`язок щодо їх повернення. За таких обставин відповідачі є солідарними боржниками перед позивачем, оскільки перебували у зареєстрованому шлюбі під час укладення договору позики та договір укладався зі згоди дружини, посвідченої письмово. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, передавши позикодавцю грошові кошти у розмірі 4 000,00 доларів США. Згідно з пунктом 1 Договору передачу грошей було здійснено до підписання цього Договору. Проте, позичальник не виконав свої зобов`язання за Договором, грошові кошти у строк визначений п. 2.6. Договору не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача - 1 з проханням повернути надані кошти, але ОСОБА_2 пояснював, що не має змоги повернути кошти та вмовляв, що поверне позичені кошти при найменшій нагоді. На сьогоднішній день відповідач - 1 взагалі відмовився повертати позичені кошти, на телефонні дзвінки позивача не відповідає. Під час останнього спілкування позивача з відповідачем - 2 ОСОБА_3 , остання повідомила, що обізнана про існування боргу, проте кошти для його повернення відсутні. Всі наступні пропозиції позивача стосовно виконання зобов`язань за Договором позики до позитивного результату не призвели, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав.

У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовому клопотанні від 19.10.2023 просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.40).

Позиція відповідачів

Відповідач - 1 ОСОБА_2 та відповідач - 2 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причину неявки не повідомили, відзив на позов не подали (а.с.30, 37, 38, 41, 42).

Обставини справи, зміст спірних правовідносин

Відповідно до пункту 1 Договору позики грошей від 20.12.2019, укладеного між ОСОБА_1 (надалі позикодавець, позивач) та ОСОБА_2 (надалі - позичальник, відповідач - 1), посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1737, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 96 000,00 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 4 000,00 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Кропивницького Кіровоградської області на день укладення договору, а також зобов`язується сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах, встановлених Договором. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Умовами Договору сторони передбачили, що позичальник сплачує проценти у розмірі 5% в місяць від суми позики (з виплатою відсотків щомісяця) до дня повернення позики, а також нараховуються і за зобов`язаннями у разі прострочення платежу. Проценти нараховуються за фактичний час існування боргу за цим Договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти починають нараховуватися починаючи з наступного дня після підписання цього Договору і продовжують нараховуватися до кінцевого дня користування позикою. Позикодавець здійснює розрахунок процентів за користування позикою. Позикодавець кожного місяця в строк до 05 числа надає позичальнику розрахунок процентів за користування позикою. Позичальник зобов`язується в строк до 10 числа поточного місяця сплатити проценти за Договором на рахунок позикодавця. Розрахунок щодо повернення суми позики за цим Договором має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2020 року. Виконання зобов`язання за Договором має бути здійснено готівкою у межах міста Кіровограда за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою вказаною позикодавцем (п.п. 2.1., 2.3., 2.4., 2.5., 2.6., 2.7. Договору).

Згідно із п.4. Договору у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, відповідно до ст. 625 ЦК України, він зобов`язаний сплатили суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до п.6. Договору сторони домовились, якщо ОСОБА_2 своєчасно не поверне позичені гроші, ОСОБА_1 має право подати цей договір до стягнення у строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п.12. Договору сума, яка набувається у власність позичальника за цим Договором позики, є спільною сумісною власністю. На укладення цього договору отримана згода дружини ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. 20.12.2019 за реєстровим № 1736 (а.с.11-12).

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, сума боргу за договором позики складає у розмірі 11 608,72 доларів США, з яких 4 000,00 доларів основний борг за договором, 7 470,97 доларів США заборгованість зі сплати процентів за договором, 137, 75 доларів США 3% річних (а.с.7).

З довідки Великосеверинівської сільської ради від 16.03.2023 № 02-27/94 вбачаєтьсчя, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованй за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.17)

Відповідно до довідки департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради від 23.03.2023 № 542/03-03 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.22, 23).

Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то врно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із частиною першою ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Велика Палата Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: «Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто і таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані долари, що в розписці зазначено про борг у доларах, за змістом розписки позичальник повинен повернути долари, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, тому суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах у вказаній сумі, отже і поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу в іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв».

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, у частині 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою). Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі No464/3790/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 20 вересня 2019 року у справі №638/10417/15.

Відповідно до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, наспіве виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який триває на цей час.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі вимог ч 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Така правова позиція закріплена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц.

Так, положення статті 60 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Норма ч. 3 ст. 61 Сімейного України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно із ч.ч. 1, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Оцінка доказів та висновки суду

Проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Так, між ОСОБА_1 та відповідачем - 1 ОСОБА_2 було укладено договір позики 20.12.2019. Свої обов`язки по вказаному договору ОСОБА_2 не виконав, борг вчасно не повернув.

Отже, у ОСОБА_1 виникло право вимоги від ОСОБА_2 боргу за договором позики від 20.12.2019 у розмірі 4 000,00 доларів США, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення із відповідачів суми боргу.

За змістом ст.ст. 1046, 1049, 192 Цивільного кодексу України не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи цього договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, тому згідно з договору позики виникло зобов`язання повернути вказану суму саме в доларах - 4 000,00 доларів США, а не в національній валюті.

Крім того, умовами Договору сторони передбачили, що позичальник сплачує проценти у розмірі 5% в місяць від суми позики (з виплатою відсотків щомісяця) до дня повернення позики, а також нараховуються і за зобов`язаннями у разі прострочення платежу. Проценти нараховуються за фактичний час існування боргу за цим Договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти починають нараховуватися, починаючи з наступного дня після підписання цього Договору і продовжують нараховуватися до кінцевого дня користування позикою (п.п. 2.1., 2.3., 2.4. Договору). Докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 сплачував проценти за договором за користування позиченими коштами, в матеріалах справи відсутні. Тому з відповідачів слід стягнути проценти за користування позиченими коштами у розмірі 7 470,97 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних

Згідно з пунктом 4 Договору у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, відповідно до ст. 625 ЦК України, він зобов`язаний сплатили суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

П.2.6. Договору передбачено, що розрахунок щодо повернення суми позики за цим Договором має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2020 року.

Таким чином, період прострочення відповідача розпочався саме з наступного дня, тобто з 01 січня 2021 року.

Станом на 23.02.2022 борг відповідача - 1 перед позивачем складав 4 000,00 доларів США, кількість днів прострочення за період з 01.01.2021 по 23.02.2022 склала 419 днів, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 137,75 доларів США, з розрахунку 4 000,00 доларів США х 3% х 419:365, де 365 кількість днів на рік, 419 кількість днів прострочення виконання.

Таким чином, стягненню підлягає 3% річних у розмірі 137,75 доларів США від простроченої суми за період з 01.01.2021 по 23.02.2022.

Кошти по договору про надання позики використано в інтересах сім`ї відповідачів та за наявності згоди дружини ОСОБА_3 на укладення такого договору, тому у відповідачів виник солідарний обов`язок щодо їх повернення. За таких обставин відповідачі є солідарними боржниками перед позивачем, оскільки перебували у зареєстрованому шлюбі під час укладення договору позики та договір укладався зі згоди дружини, посвідченої письмово.

Розподіл судових витрат

В позовній заяві позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, оскільки солідарне стягнення судового збору не передбачено чинним законодавством, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 2 121, 94 грн судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258-260, 263-265, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики грошей від 20.12.2019 у розмірі 11 608 (одинадцять тисяч шістсот вісім) доларів США 72 цента США, з яких 4 000 (чотири тисячі) долари США основний борг за договором, 7 470 (сім тисяч чотириста сімдесят) доларів США 97 центів, заборгованість зі сплати процентів за договором, 137 (сто тридцять сім) доларів США 75 центів 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 121 (дві тисячі сто двадцять одна) грн 94 (дев`яносто чотири) к..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 121 (дві тисячі сто двадцять одна) грн 94 (дев`яносто чотири) к..

Заочне рішення може бути переглянуто Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Повний текст судового рішення складений 11.12.2023.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя О.О.Квітка