Провадження № 4-с/947/64/23
УХВАЛА

23.08.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Зі скаргою на постанову від 08.09.2022 року № ВП 69815462 старшого державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Одеса) Швецової О.В. про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень та її скасування до суду звернувся, діючи в інтересах ОСОБА_1 адвокат Бережний Олександр Володимирович

Скарга мотивована тим, що 08.09.20232 року старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Швецвою Оксаною Вікторівною на підставі заяви стягувана та виконавчого листа № 520/20711/18, виданого 09.08.2022 р. Київським районним судом м. Одеса про стягнення з боржника на користь стягувача боргу у розмірі 2000 грн. прийнято рішення та відкрито виконавче провадження ВП № 69815462.

Постанова про відкриття зазначеного провадження відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» рекомендованим поштовим відправленням боржнику не надсилалась та відповідно боржником не отримувалась.

Крім того, 28.02.2022 року боржник - ОСОБА_1 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та початком воєнних дій виїхала з України та перебуває за її межами, що підтверджується відміткою в паспорті для виїзду за кордон, тому не була обізнана про відкриття виконавчого провадження та взагалі його наявність.

20.04.23 року постановою державного виконавця Швецової О.В. виконавче провадження ВП № 69808720 передано на виконання новоутвореного Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як правонаступнику Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у зв`язку з реорганізацією на виконання Наказу Міністерства юстиції України №934/5 від 10.03.2023 р. "Про відділи державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

25.05.2023 року боржнику випадково стало відомо про наявність виконавчих проваджень, у зв`язку з чим представником боржника 25.05.2023 року до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано відповідну заяву.

30.05.2023 року на електронну пошту від державного виконавця представником боржника отримано копії постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Зареєстроване місце проживання боржника: АДРЕСА_1 , - територіально відноситься до Київського району м. Одеси та відповідно є територією на яку поширюються функції виключно Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса). Фактичне місце проживання та адреса знаходження майна боржника: АДРЕСА_2 , - відносяться до території Приморського району м. Одеси та відповідно є територією на яку поширюються функції виключно Приморського відділу державної виконавчої службі у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Тому державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Швецова О.В. не мала права вчиняти жодної дії в межах своїх повноважень на території на яку не поширюються її функції, чим зловживаючи своїми повноваженнями вийшла за їх межі.

Дійсне стало підставою для звернення до суду з відповідною скаргою.

Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О.

Ухвалою суду від 15.06.2023 року відкрито провадження у справі, про що повідомлено учасників справи, відомості про що, містяться в матеріалах справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представником суб`єкту оскарження Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Одеса) надано до судового засідання заяву. В якій зазначено про можливість розгляду справи за відсутністю представника, зазначено заперечення проти скарги, в якій також просить відмовити у скарзі, вважаючи доводи скарги безпідставними.

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність державного виконавця забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження шляхом їх витребування.

На виконання узвали суду про витребування виконавчого провадження, суду надано належним чином завірені його копії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності скаржника, стягувача та державного виконавця, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженнями вказаних осіб.

Вивчивши скаргу заявника, її доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дослідивши матеріали виконавчого провадження, витребувані судом у державного виконавця, у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, згідно з п.1 ч.4 ст.54 закону №2453-VI суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати й вирішувати справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ст.2 вказаного закону суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВР.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження АСВП 69815462, 69808669, 69808720, в яких боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем є ТОВ «Управдом-1» про стягнення грошових коштів у розмірі 2000 гривен, у розмірі 45591,59 гривень, у розмірі 15425,32 гривень.

В обґрунтування вимог своєї скарги ОСОБА_1 посилається виключно на адміністративний поділ м. Одеси, відповідно до якого адреса АДРЕСА_1 - територіально відноситься до Київського району м. Одеси. Однак, Скаржником не враховано того, що дислокація Відділів ДВС визначається не адміністративним поділом, а відповідним наказом відповідного управління Міністерства юстиції, до підпорядкування якого належить відповідний відділ ДВС.

В свою чергу, згідно Ч.1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби.

Згідно ч.1 ст. 6 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Водночас, Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5 Відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.

До системи Міністерства юстиції входять: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Станом на 08.09.2023 Перший Малиновський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) був структурним підрозділом та підпорядковувався Південному міжрегіональному управлінню Міністерства, юстиції (м. Одеса).

Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «Про затвердження дислокації дільниць відділів державної виконавчої служби Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» № 166/03-08 від 07.04.2021 визначено, що непарні будинки за адресою м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога є дислокацією саме Першого Малиновського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса).

Таким чином, посилання скаржника на безпідставність відкриття виконавчого провадження у зв`язку з непідвідомчістю Відділу даної території є хибним, а отже, скарга - безпідставною та задоволенню не підлягає.

Державний/приватний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, оскаржувана постанова відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і виконавчий документ (лист) пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Рішення суду є обов`язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Окрім того, інші доводи заявника, оскаржуваної дії посадової особи (державного виконавця), які наведені у заяві та відзиві на неї, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.353, 450,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на постанову старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Швецової Оксани Вікторівни про відкриття виконавчого провадження ВП №69815462 від 08.09.2022 про примусове стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складений 28.08.2023 р.

Суддя Луняченко В. О.