Справа № 338/525/23
Провадження № 22-ц/4808/1279/23
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Бойчука І.В.

секретаря Кузнецов В.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвокатки Галамаги Н. М.;

ОСОБА_2 адвоката Волосянка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Галамаги Наталії Михайлівни на рішення Богородчанського районного суду від 17 серпня 2023 року, ухвалене в складі судді Куценко О.О. в м. Богородчани у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Галамага Н.М. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 після смерті якої залишилося спадкове майно- житловий будинок в с. Глибівка Богородчанського району Івано-Франківської області. Постановою приватного нотаріуса Максьом Г.І. від 20.12.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 . Вказує, що ОСОБА_1 до моменту смерті здійснювала догляд за матір`ю, проживала з нею в будинку, займалась забезпечення її ліками, продуктами харчування. На момент смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не була обізнана про складений останньою заповіт на користь сина. Разом з тим, позивачка як пенсіонерка має право на обов`язкову долю у спадковому майні. Позивачка з поважних причин пропустила строк прийняття спадщини, просить визначити додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Богородчанського районного суду від 17 серпня 2023 року в задоволенні позову представника адвоката Галамага Наталії Михайлівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокатка Галамага Н. М. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення

з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що мати позивачки хворіла довгий час та постійно проживала разом з позивачкою. Саме ОСОБА_1 здійснювала за ОСОБА_3 постійний догляд, повністю займалася її забезпеченням ліками, продуктами харчування та всім необхідним для життя. Інші родичі з ОСОБА_3 на момент її смерті не проживали та не здійснювали за нею догляд. В ході розгляду справи в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 . Позивач на момент смерті матері ОСОБА_3 не була обізнана про наявність заповіту на користь її сина ОСОБА_7 . Таким чином, оскільки ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 протягом п`яти останніх років її життя та не була обізнана про наявність заповіту, вважає, що причина пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокатка Галамага Н.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_2 адвокат Волосянко Р.О. заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, тому прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття нею спадщини, а отже, нею не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин. Не може вважатись поважною причиною пропуску строку, необізнаність позивача, щодо наявності заповіту складеного спадкодавцем ОСОБА_3 на користь її сина ОСОБА_7 , оскільки позивачу було відомо, щодо її права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері та яким вона не скористалась з 2012 року. Показання свідків ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 є неналежними доказами, оскільки їх свідчення не містять інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем або спростування наявності поважних причин, а тому суд їх не приймає до уваги, оскільки їх показання не стосуються предмета доказування по цій справі.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.12 ).

До спадкового майна ОСОБА_3 належав будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою старости Глибівського старостиського округу №9 від 21 грудня 2021 року.

Відповідно до копії Довідки Глибівського старостинського округу N 9 Богородчанської селищної ради N 243 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_3 на момент своєї смерті проживала у належному їй будинку, крім неї там проживали: ОСОБА_7 - син, ОСОБА_4 племіниця, ОСОБА_10 син плімнниці, ОСОБА_11 син племінниці (а. с. 45).

Згідно копії Заповіту від 07 березня 2000 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все належне їй мано заповідала своєму синові ОСОБА_7 (а. с. 41).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , який є батьком відповідача ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05 липня 2021 року (а. с. 42).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_2 , про що нею подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а. с. 46).

Сторони визнають, що ОСОБА_1 є донькою покійної ОСОБА_3 .. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За заявою позивача приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І. зареєстровано спадкову справу (спадкодавець - ОСОБА_3 ), номер у спадковому реєстрі 68848348 (а. с. 13).

Сторони визнають, що ОСОБА_1 є донькою покійної ОСОБА_3 .. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За заявою позивача приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І. зареєстровано спадкову справу (спадкодавець - ОСОБА_3 ), номер у спадковому реєстрі 68848348 (а. с. 13).

Постановою приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І. від 20 грудня 2021 року N 369/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки нею пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України, та не подано документів, які б підтверджували факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а. с. 14).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини незнання про наявність заповіту, який склала спадкодавець покійна ОСОБА_3 .

Судом установлено, що зазначені позивачкою причини пропуску строку на прийняття спадщини не є поважними, оскільки спадкодавець на випадок своєї смерті все належне їй мано не заповідала позивачці, а на прийняття спадщини після смерті спадкодавця позивачка не подала доказів про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємця на вчинення у встановленому частиною першою статті 1270 ЦК України строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини дій щодо прийняття спадщини.

Отже встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що допитані свідки ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили доводи позивачки проживання останньої з спадкодавцем на час смерті за адресою АДРЕСА_1 , оскільки спростовуютьсяза довідкою старости Глибівського старостиського округу №9 від 21 грудня 2021 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судові рішення суду першої інстанцій - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатки Галамаги Наталії Михайлівни залишити без задоволення. Рішення Богородчанського районного суду від 17 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 березня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

Л. В. Василишин