Справа № 495/2328/22
№ провадження 2/495/294/2023
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

28 липня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

Головуючої судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря судового Мельник Ю.В.,

справа № 495/2328/22,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» про стягнення страхового відшкодування, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 36 000,00 грн - відшкодування моральної шкоди, 16 695,00 грн - витрати понесені на лікування, стягнути судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій ОСОБА_2 , керуючи каретою швидкої допомоги марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Вокзальна, 70 у смт Затока, здійснив наїзд на лежачого на проїжджій частині ОСОБА_3 . В результаті ДТП ОСОБА_3 помер в лікарні.

Відповідальність водія автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроніс Україна» за полісом ЕР/162481044.

Він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 08.09.2021 року відповідач повідомив, що розгляд заяви про виплату страхового відшкодування зупинено, оскільки відповідач не має документального підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження.

14.12.2021 року відповідачу надіслано постанову про закриття кримінального провадження.

Станом на 14.04.2022 року відповідач не виплатив належне йому страхове відшкодування.

Вважає, що відмова відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі є безпідставною та такою, що грубо порушує його права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі вищевикладеного він і звернувся із відповідним позовом до суду.

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1 , 14 липня 2022 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог з огляду на наступне.

04.08.2021 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах Позивача звернулось до ПрАТ «СК «Євроніс Україна» із заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Затока, за участю транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 та ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм загинув.

Вказує, що з матеріалів доданих до заяви не вбачається, що водій транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та його вина у настанні ДТП від ІНФОРМАЦІЯ_2 не підтверджується жодним доказом.

Транспортний засіб марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 забезпечений в ПрАТ «СК «Євроніс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів ЕР/162481044.

До ПрАТ «СК «Євроніс Україна» надійшла позовна заява про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що мала місце 06.12.2021 року.

Так як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», не наступила і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок.

На підставі вищевикладеного відповідачем було відмовлено у страховій виплаті по вищевказаній ДТП, про що складено Акт про відмову № В-41164/21 від 09.09.2021 року.

Також позивача було повідомлено, що розгляд справи може бути поновлено страховиком за умови доручення/надання учасниками події до матеріалів страхової справи Постанови/Вироку суду, заяви на виплату страхового відшкодування.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

02 травня 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін.

Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодний.

Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його відзив на позовні вимоги позивача.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню,з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Затока Білгород-Дністровського району по вулиці Вокзальна, 70 мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участі транспортного засобу марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на лежачого на проїжджій частині ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з ЄРДС. (а.с. 11)

В результаті ДТП ОСОБА_3 помер в лікарні від отриманих пошкоджень, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 19 від 16 січня 2021 року. (а.с. 15-16)

Відповідальність водія автомобілямарки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроніс Україна» за полісом № 162481044 (а.с. 12)

Відповідно до свідоцтва про народження померлого ОСОБА_3 , батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . (а.с.14)

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 9)

Листом від 08.09.2021 року за вих. № 3425/ДБЗ відповідач повідомив, що наразі, цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобумарки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», не наступила, і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок.

Тому, на підставі вищевикладеного та відповідно до вимог Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», Цивільного кодексу України, іншіх актів цивільного законодавства, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю, внаслідок ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2021 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000014 від 10 січня 2021 року було закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. (а.с. 30-32)

Станом на 14.04.2022 року відповідач не виплатив належне позивачу страхове відшкодування.

Відповідно до наданих позивачем квитанцій та товарного чеку до матеріалів справи витрати понесені на лікування склали суму у розмірі 16695, 00 грн. (а.с. 20-24)

Нормативне обґрунтування

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частинами 1-3 ст. 1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

При цьому, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 24 Закону, 24.1. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону).

Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону).

Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону).

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди та витрат понесених на лікування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладених в Постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19, зазначено про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 квітня 2022 року, справа № 184/1461/20-ц, провадження № 61-14226св21, ВС зазначив: «пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами».

«Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається.

До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду.

При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела.

Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України)».

Оцінюючи заявлений позивачем розмір моральної шкоди, суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди у сумі 36000,00 грн. вимогам п.27.3 ст. 27 Закону, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 6000 грн., наявністю двох осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на лікування, суд виходить із відповідності заявленого розміру відшкодування вимогам п.27.4 ст. 27 Закону, наявності доказів, що підтверджують понесені витрати позивачем, та не оспорювання зазначеної обставини відповідачем.

Крім того, оцінюючи доводи відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається.

До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду.

При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідачем не доведено тих обставин, що пішохід ОСОБА_3 який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, з огляду на наступне.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19).

З огляду на викладене, з урахуванням того, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» про стягнення страхового відшкодування обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2684 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 23, 999, 1168, 1187, 1201 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 36000, 00 грн; понесені витрати на лікування у розмірі 16695 грн.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 2684 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», , що знаходиться за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102.

Повний текст рішення складений 28 липня 2023 року.

СУДДЯ :