ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6447/23 Справа № 204/953/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 204/953/23

Номер провадження 22-ц/803/6447/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2023 року головуючого судді Приваліхіної А.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»), мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська Західна №1», яке перейменоване у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 24 жовтня 2003 року по 29 листопада 2022 року. Прийнятий на роботу учнем гірничого робітника підземним з повним робочим днем в шахті, 20 листопада 2003 року звільнений у зв`язку із призивом до лав ВСУ. 09 липня 2005 року прийнятий гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. 21 вересня 2007 року переведений гірничим робітником 4 розряду з повним робочим днем в шахті. В наступному декілька разів був оформлений перевід по підприємству у зв`язку зі зміною спеціальності та розряду. Звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я.

20 жовтня 2022 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В., яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; пмневмоконіоз q/q, 3/3, рі), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст.

17 листопада 2022 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, строком до 01 грудня 2025 року. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування за профрадикулопатією. За висновками про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови праці.

Постановою ВД ФСС йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались.

Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Зазначає, що тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. Наголошує, що його робота на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Знаходиться під наглядом лікарів декілька років, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, перебуває на «Д» обліку. Внаслідок професійних хвороб у нього з`явився постійний біль в поперековому відділі хребта, з іррадіацією в праву ногу, її оніміння та судоми, скутість, ускладнення при нахилах. Він почав відчувати біль в шийному та грудному відділах хребта. У нього з`явився майже постійний кашель, задуха при помірному фізичному навантаженні. Він став відчувати загальну слабкість, головний біль, знизився слух, з`явився шум та дзвін у вухах. Хвороби впливають на його загальний стан. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Багато років позивач виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого тепер його здоров`я суттєво підірвано. Раніше він матеріально забезпечував родину, а зараз він та його сім`я можуть розраховувати лише на щомісячні виплати втраченого заробітку. В результаті профзахворювань змінився не тільки стан здоров`я позивача, а і його загальний фізичний стан. Професійні хвороби позначились на фізичному стані на та здібностях і можливостях позивача. Він звільнений з роботи, оскільки робота, яку він виконував заборонена йому за станом здоров?я, знайти іншу роботу, яку позивач зміг виконувати за станом здоров`я, йому важко, тому з часу звільнення він не працює. Через ушкодження здоров`я доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані.

Зазначає, що викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому позивач отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана професійними захворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я.

Просив стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 110 000 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить змінити рішення суду зменшивши розмір моральної шкоди, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не застосування судової практики в аналогічних спорах.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що сума 110 000 грн стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» не відповідає критеріям розумності та справедливості, безпідставно завищена судом та не відповідає ані основним засадам судочинства, ані судовій практиці в аналогічних справах.Судом не проаналізовано, що умови праці, у яких працював позивач на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є наслідком недосконалості технологічного процесу, що здійснюється за проектами, виконаними державними органами, а не відповідачем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на підприємстві відповідача постійно впроваджувались нові технології та постійно велась робота з пропаганди безпечних методів праці.

Вина відповідача в настанні у позивача професійного захворювання жодним документом не встановлена та не визнана, в Акті розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення професійного захворювання, не зазначено, а моральна шкода відшкодовується особою лише за наявності її вини.

Вважать, що судом не досить ретельно досліджено матеріали справи та стягнуто невиправдано високу суму відшкодування моральної шкоди, не звернувши уваги на відсутність дій відповідача, що перебували б у прямому причинному зв`язку з отримання позивачем професійного захворювання. Судом не взято до уваги, що позивач зробив свідомий добровільний вибір ним професії та відповідного місця роботи. Судом не звернув увагу на об`єктивну неможливість абсолютного усунення шкідливих факторів, враховуючи специфіку технологічного процесу. На підприємстві відповідача застосовувались засоби індивідуального захисту, впроваджено прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів на здоров`я працівників гірничо-видобувної галузі.

Судом не досліджено, що навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії, що, на їх думку доводить факт недбалого ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Тому, вважають, що до спірних правовідносин належить застосувати ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, зокрема зазначаючи, що він не погоджується з доводами апелянта, що розмір відшкодування є завищеним, оскільки він не може ані відчути, ані оцінити його моральних страждань через втрату здоров`я, які є набагато більшими за будь-яку грошову компенсацію. Щодо посилання апелянта на інші справи, в яких сума відшкодування є меншою, слід зазначити, що в кожній з цих справ є своя особливість, яка надавала суду підстави стягувати різні суми, зауважено, що не можна казати про абсолютно однакові обставини, за яких всім належить сплатити однакову суму, оскільки кожна справа є індивідуальною, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Посилання апелянта, що судом не враховані висновки викладені у постановах Верховного Суду , є безпідставними, оскільки апелянт помиляється, що в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування був значно меншим. Посилання апелянта на те, що позивач начебто недбало ставився до свого здоров`я суто через матеріальний інтерес до вирішення цієї справи, нічим не підтверджені та є припущенням. Щодо посилання на ч. 2 ст. 1193 ЦК України, зазначено, що факт грубої необережності не був встановлений під час розслідування та складання Акту причин виникнення хронічного професійного захворювання, тому це лише домисли відповідача.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, оскільки вказана справа є малозначною, то підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 2623 вк від 29 листопада 2022 року він був звільнений з займаної посади за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 10-16).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 жовтня 2022 року, затвердженим 20 жовтня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В., позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. - за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (Н 90.3). Пневмоконіоз (q/q, 3/3, рі), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (J60)». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії (а. с. 8-9).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 120018 від 17 листопада 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 65%, з них: 30% - первинно профрадикулопатія, 20% - первинно пневмоконіоз, 5% - первинно хронічна сенсоневральна приглухуватість, 5% - повторно трудове каліцтво 30 липня 2013 року, 5% - повторно трудове каліцтво 30 квітня 2018 року, з 17 листопада 2022 року до 01 грудня 2025 року. Потреба у медикаментозному лікуванні по профзахворюваннях, санаторно-курортному лікуванні по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 1259 (а. с. 17).

З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 217876 від 17 листопада 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності професійне захворювання. Висновок про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови виробництва (а. с. 18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди доведені належними, достатніми та допустимими доказами. Встановивши, що факт отримання позивачем професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65%, необхідності лікування, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили його змінити свій способі життя, дійшов до висновку, що позивачу дійсно завдано моральну шкоду.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час, тому виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважав, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 110 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, стягнувши компенсацію в сумі 110 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Висновок суду підтверджується, зокрема, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 жовтня 2022 року, згідно з п. 17 якого, хронічне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії.

Відповідач не оспорює факт перебування позивача в трудових відносинах.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами. Висновком МСЕК, позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.

Доводи скаржника про те, що умови праці, у яких працював позивач на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є наслідком недосконалості технологічного процесу, що здійснюється за проектами, виконаними державними органами, а не відповідачем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на підприємстві відповідача постійно впроваджувались нові технології та постійно велась робота з пропаганди безпечних методів праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача. Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.

Доводи апеляційної скарги, що позивач зробив свідомий добровільний вибір ним професії та відповідного місця роботи, що не звернуто уваги на об`єктивну неможливість абсолютного усунення шкідливих факторів, враховуючи специфіку технологічного процесу, не виключають моральних страждань позивача.

Крім того, забезпечення безпечних умов праці є обов`язком відповідача, а факт виникнення професійних захворювань у позивача у зв`язку із недосконалістю та шкідливістю виробничого процесу на підприємстві відповідача встановлений в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 жовтня 2022 року.

Звертаючись до суду, позивачем, зазначено обставини спричинення моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, що обмежує його життєву активність та вимагають додаткових зусиль для організації життя, що для організації свого життя йому доводиться докладати додаткових зусиль, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, професійні хвороби позначилися на його здібностях, що викликає в нього негативні емоції та переживання, суттєво позначаються на його психологічному стані.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, що розмір моральної шкоди є безпідставно завищеним.

Доводи відповідача стосовно приховування позивачем свого фактичного стану здоров`я є припущеннями, які не підтверджуються будь-якими доказами, а тому не беруться до уваги.

Посилання в скарзі, що судом першої інстанції не враховано висновки викладені у постановах, де в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування був значено меншим, а саме від 19 жовтня 2022 року у справі № 619/1259/18 (втрата професійної працездатності позивача у загальному розмірі 20 % - 40 000 грн відшкодування моральної шкоди), від 07 вересня 2022 року у справі № 185/10591/21 (втрата професійної працездатності позивача 60% - 120 000 грн відшкодування моральної шкоди) є безпідставними, оскільки правильності висновків суду першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи та втрати позивачем 65 % професійної працездатності, не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. Доводи відзиву є слушними та заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: