Справа № 461/6121/23
Провадження № 2-зз/461/17/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року. м. Львів.

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_1 про скасування забезпечення, -

в с т а н о в и в:

31.07.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування забезпечення позову (арешту майна), накладеного ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.10.1994 р. на будинковолодіння АДРЕСА_1 в цивільній справі № 2-5/97 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про сплату грошової компенсації за частку в будинковолодінні. Заяву обгрунтував тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.03.1997 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов задоволено. ОСОБА_3 визнано власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , з зобов`язанням сплатити ОСОБА_2 2000 грн. компенсації вартості її частки. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 та її сина звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі він довідався про накладення арешту на зазначене нерухоме майно, що заважає йому оформити спадщину. Тому він просить суд на підставі ст. 158 ЦПК України скасувати арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.10.1994 р. на будинковолодіння АДРЕСА_1 в цивільній справі № 2-5/97 р.

Вивчивши матеріали позовної заяви та долучені до неї додатки на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства, суддя приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування забезпечення позову (арешту майна), накладеного ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.10.1994 р. на будинковолодіння АДРЕСА_1 в цивільній справі № 2-5/97 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про сплату грошової компенсації за частку в будинковолодінні. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.03.1997 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов задоволено. ОСОБА_3 визнано власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , з зобов`язанням сплатити ОСОБА_2 2000 грн. компенсації вартості її частки.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 та її сина звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщиши. В нотаріальній конторі він довідався про накладення арешту на зазначене нерухоме майно, що заважає йому оформити спадщину. Тому він просить суд на підставі ст. 158 ЦПК України скасувати арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.10.1994 р. на будинковолодіння АДРЕСА_1 в цивільній справі № 2-5/97 р.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право». Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 158 КПК України, на яку посилається ОСОБА_1 , суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасників справи.

Учасниками справи згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України є сторони (позивач і відповідач) та треті особи.

ОСОБА_1 не є учасником справи. Тому він не має повноважень звертатись до суду з заявою про скасування забезпечення.

В п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» також зазначено, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На підставі вищевказано суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , який не є учасником справи, в якій накладений арешт, не має права звертатися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову на підставі ст. 158 ЦПК України. Але він має право звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що чинним законодавством встановлений інший порядок скасування арешту і заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

За правилами ч.5 ст.186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Нерухоме майно, на яке накладений арешт, знаходиться на вул. Рожевій в м. Львові. Тому згідно з вимогами виключної підсудності (ст. 30 ЦПК України) позов про зняття арешту на це майно підсудний Сихівському районному суду м. Львова.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування забезпечення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися з цивільним позовом до Сихівського районного суду м. Львова з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко