ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5278/23 Справа № 190/136/23 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року у справі № 190/136/23 за позовом ОСОБА_1 до Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) (суддя першої інстанції Фирса ЮВ.), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дівоче прізвище було « ОСОБА_2 ». 23.09.1989 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , після чого їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ». 27.05.1995 року шлюб між ними розірвано та 01 серпня 1995 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після чого їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». 02 лютого 1990 року вона була прийнята в члени колгоспу ім. Леніна і до дня розпаювання землі КСП ім. Леніна не виключалась з членів колгоспу та була внесена до Списку громадян членів КСП, як член КСП ім. Леніна, проте станом на сьогоднішній день Додаток 1 Список громадян членів КСП і м. Леніна в Управлінні Держгеокадастру відсутній. Таким чином, вважає, що набула право на земельну частку (пай) в розмірі 9,8 умовних кадастрових гектарів із земель, що перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Леніна.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право на земельну ділянку (пай) в розмірі 9,8 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебували у колективній власності колишнього КСП ім.Леніна П`ятихатського району Дніпропетровської області на території Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 9,8 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Леніна П`ятихатського району Дніпропетровської області на території Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач - Лихівська селищна рада Кам`янського району Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що її було включено до списку осіб, долученого до державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП ім. Леніна.

Порядок вступу до підприємства (колгоспу) і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї врегульовуються Статутом відповідного підприємства. При цьому, єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонерів з їх числа, є сертифікат на право на земельну частку (пай). У статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», яким визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, зазначається, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Позивачем не було надано до суду першої інстанції ані сертифікату на право на земельну частку (пай), ані доказів включення її до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, у зв`язку з чим вважає рішення суду безпідставним та протиправним.

При цьому жодних доказів на підтвердження того факту, що позивачка працювала на підприємстві на момент отримання ним державного акта на право колективної власності на землю, наявність трудової книжки члена колективного сільськогосподарського підприємства або нотаріально засвідченої виписки з неї, позивачем до суду не надано. Але вказаний факт залишився поза увагою суду першої інстанції.

Висновок суду перщої інстанції щодо невнесення позивача до списку, а отже, і посилання на відповідні норми, є абсолютно безпідставним, оскільки позивачем у позовній заяві було вказано, що її було включено до списку. При цьому є абсолютно незрозумілим, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку щодо помилкового невнесення позивача до списку. Адже позивач ані у позовній заяві, ані у судових засіданнях не заявляла щодо невключення її до списку осіб, а навпаки, вона стверджувала, що вона перебувала у вказаному списку, але не могла надати відповідних доказів у зв`язку із втратою списку. Судом першої інстанції, крім того, жодним чином не досліджувалось питання щодо звернення позивачем до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення її до списку. І жодних доказів з цього питання у матеріалах справи не міститься. Отже, вказаний висновок суду першої інстанції є безпідставним.

Крім того, апелянтом до суду було подано заяву про застосування строків позовної давності та судом безпідставно було відмовлено у її задоволенні, оскільки право на позов у позивача виникло ще у грудні 1994 року, тобто після видачі КСП ім. Леніна державного акту на право колективної власності на землю, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також зазначає про те, що розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, позивач мала знати про видачу у 1994 році КСП ім. Леніна державного акту на право колективної власності на землю зі списком громадян, які мали право на земельну частку (пай). Тим паче, як стверджує позивач, на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП, вона була його членом та була внесена до списку громадян, які мали право на земельну частку (пай). Але при цьому із позовом позивач звернулась лише у січні 2023 року, через 29 років з моменту виділення земель КСП ім. Леніна.

Судова практика у спірних правовідносинах є сталою, Верховний Суд неодноразово висловлював подібну правову позицію, зокрема у постановах від 26.04.2022 у справі № 376/1220/20, від 30.06.2022 у справі № 143/849/20, від 14.12.2022 у справі № 389/1201/21, від 21.12.2022 у справі № 654/2630/20, від 25.01.2023 у справі № 391/299/21 та інших.

При цьому, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги ані наведені норми законодавства, ані численна практика Верховного Суду в аналогічних правовідносинах та судових спорах.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року цивільну справу № 190/136/23 витребувано з суду першої інстанції.

08 травня 2023 року цивільна справа надійшла до апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року стягнуто з Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

31 травня 2023 року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження апелянт та його представник, а також представник позивача отримали 02 та 03червня 2023 року на їх електронні адреси, а представник апелянта в тому числі через підсистему «Електронний суд» у свій електронний кабінет.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2023 року справу призначено до розгляду.

Копію ухвали про призначення справи до розгляду апелянт та його представник, а також представник позивача отримали 20 червня 2023 року на їх електронні адреси.

Судову повістку апелянт та його представник отримали 20 червня 2023 року на свої електронні адреси.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник 09 серпня 2023 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 102 зв.).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача адвоката Стребкову О.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гранатова них Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Проте, рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року таким вимогам не відповідає.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції посилався на те, що на момент отримання КСП ім. Леніна державного акту на право колективної власності на землю серії ДП 1994 року позивачка була членом цього підприємства, тобто набула право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акта на землю, з цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

З вказаним висновком суду першої інстанції Дніпровський апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_7 відповідно до копії свідоцтва про народження народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

23 вересня 1989 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , після чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 » та 27 травня 1995 року шлюб між ними розірвано (а.с. 10).

01 серпня 1995 року ОСОБА_8 зверєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

29 грудня 1994 року колективне сількогосподарське підприємство ім. Леніна П`ятихатського району Дніпропетровської області отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ДП (а.с.14-15).

Згідно листа Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.09.2022 року у наявному у відділі № 3 управління надання адміністративних послуг Головного Управління Держгеокдастру у Дніпропетровській області Державному акті на право колективної власності на землю серії ДП від 29 грудня 1994 року колгоспу ім. Леніна П`ятихатського району Дніпропетровської області Додаток 1 Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства відсутній. Згідно наявної книги сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Леніна відомості щодо отримання сертифікатів громадянкою ОСОБА_9 відсутні.

Також повідомлено, що згідно наявної Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Леніна П`ятихатського району Дніпропетровської області, відомості щодо отримання сертифікатів гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 відсутні (а.с. 12).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно пункту 2 цього Порядку паювання земель, право на частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член коллективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 22 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання докумкента, що посвідчує це право.

Статтею 23 ЗК України 1990 року передбачено, що державний акт на право колективної власності на землю видається коллективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

І хоча як вбачається ії копії архівного витягу протоколу загальних зборів членів колгоспу ім. Леніна від 02 лютого 1990 року, що ОСОБА_8 прийнято в члени колгоспу ім. Леніна (а.с. 17), але жодного доказу щодо включення позивачки ОСОБА_1 до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, позивачем до суду не надано.

Крім того, суд першої інстанції в рішенні помилково зазначив, що оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності та законом встановлено строк на його реалізацію до 01 счня 2025 року, воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Частиною 1 статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року.

Якщо строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статями 78 і 79 цього Кодексу.

Як вбачається із статті 80 ЦК Української РСР, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю позивача про факт порушення його права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Суд має враховувати стандарт доказування «вірогідність доказів» приймати до уваги докази, які свідчать про те, що позивач був обізнаний та міг бути обізнаним про порушене право.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.01.2023 року у справі № 391/299/21, провадження № 61-10257 св 22.

Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почалося проводитися з 1993 року, є загальновідомим фактом, позивачка мала знати про видачу у 1994 році КСП ім. Леніна державного акту на право колективної власності на землю за списком громадян, які мали право на земельну частку (пай). Крім того, в позовній заяві позивачка вказує, що на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП, вона булла його членом та булла внесена до списку громадян, які мали право на земельну частку (пай).

Право на позов у позивачці ОСОБА_1 виникло ще в грудні 1994 року, тобто після видачі КСП ім. Леніна державного акту на право колективної власності на землю, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З позовною заявою до суду позивачка звернулася лише у січні 2023 року, тобто через 29 років з моменту виділення земель КСП ім. Леніна.

На підставі викладене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Відовідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги відповідачем відповідно до платіжної інструкції № 183 від 20 квітня 2023 року сплачено судовий збір в розмірі 1611,00 грн., які підлягають стягненню з позивачки (а.с. 82).

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, , витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1611 (одна тисяча шістсот одинадцять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 14 серпня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна