Справа № 307/4391/22
Провадження № 2/307/876/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бряник М.М.,

секретар судового засідання Немеш Д.І.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивача, адвоката - Яременко В.О.

представника відповідача, адвоката - Казанцевої Р.Р.

перекладача Стан А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в режимі відеоконференцзв`язку у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвоката Яременко В.О. до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Казанцева Руслана Ростиславівна та Приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни, про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адкокат Яременко В.О. звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни, про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, недійсними.

Просить визнати недійсними договорів дарування: земельної ділянки від 21.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 9728 та житлового будинку загальною площею 113,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 від 21.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., за реєстровим номером 9736, недійсними.

В обгрунтування позову зазначає, що являючись власником земельної ділянки розміром 0,1273 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:003:1192 від 21.06.2019 року та розташованого на ній житлового будинку загальною площею 113,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , будучи введеною в оману відповідачкою ОСОБА_2 , підписала договір дарування вищезазначеного нерухомого майна на користь останньої.

Вказує, що в оману її було введено за обставин того, що вона є особою похилого віку, має проблеми із слухом та зором, перенесла сильні емоційні страждання після смерті чоловіка, перед укладенням договору дарування сподівалася на допомогу ОСОБА_2 , яка обіцяла їй допомагати. Іншого житла в неї немає. Укладаючи договори в нотаріуса 21.06.2019, підписала такі, не розуміючи, що підписує, сподіваючись на домовленість з донькою покійного чоловіка, яка завжди обіцяла, що буде доглядати за нею. Стверджує, що нотаріус оспорювані договори їй вголос не читала, змісту не роз`яснила, примірники договорів дарування їй ніхто не дав. Про договір дарування дізналася після того, як ОСОБА_2 погрозила вигнати її з хати.

Додає, що являється одинокою жінкою, яка потребує стороннього догляду та мешкає одна. ОСОБА_2 їй не допомагає ні в чому. Сплачує комунальні послуги зі своєї маленької пенсії сама, на підтвердженя чого додає квитанції. Вказані обставини не дають їй можливість користуватися своїм нерухомим майном на власний розсуд та проживати в ньому.

Вказує, що нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», оскільки при посвідчення договорів, нотаріус не звернула увагу на ту, що вона відноситься до представників національних меншин та являється румункою, а тому не володіє українською мовою. Нотаріус не залучила перекладача, не встановила дійсних намірів правочину, не ознайомила позивача зі змістом договору та не переконалася в однаковому розумінні сторонами вчиненого правочину.

Як на підставу для задоволення позову посилається на положення ст.ст. 203, 215, 229, 234, 235 ЦК України, вказуючи на удаваність та фіктивність правочину при цьому зазначаючи, що особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення та недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, при цьому зазначивши в мотивувальній частині позовної заяви, що правочин вчинений також під впливом обману. В зв`язку з цим вказує на їх недійсніть та просить позов задовольнити.

Правом на подання відзиву відповідачка не скористалася та її представник, адвокат Казанцева Р.Р. подала клопотання про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Клопотання мотивує тим, що оскільки оскаржувані договори укладені між сторонами 21.06.2019 року, відтак з цієї дати слід обчислювати перебіг позовної давності, оскільки саме тоді позивачем було укладено оскаржувані договори та у неї виникло право на звернення до суду для можливості захисту імовірно порушеного права. Обгрунтовуючи пропуск строку позовної давності вказує, що позивачка раніше зверталася до Тячівського районного суду Закарпатської області. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.09.2020 року у цивільній справі №307/2483/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, було відкрито провадження у справі. Разом з тим ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року у цивільній справі №307/2483/20 позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними залишено без розгляду.

Посилаючись на наведене представник вказує, що позивач звернувся до суду з ідентичним позовом після спливу трирічного строку позовної давності, та після залишення без розгляду першого позову в цивільній справі №307/2483/20, що розглядалася Тячівським районним судом, в зв`язку з цим, наявні підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому зазначає, що причини пропуску строку для звернення до суду, наведені позивачем, не можуть вважатися поважними, оскільки такі є необґрунтованими та належними і допустимими доказами не підтверджені. З наведеного просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 3.11.2022 року задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, що являються предметом оспорюваних договорів.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., належним чином завірені копії матеріалів справ, складених під час оформлення оспорюваних договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Постановленою в судовому засіданні 8.06.2023 ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області, допущено до участі в судовому засіданні перекладача з української на румунську мову, ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_2 є рідною дочокою її покійного чоловіка. Після смерті чоловіка, відповідачка обіцяла за нею доглядати. В певний період часу ОСОБА_2 , запропонувала їй приватизувати земельну ділянку. Після цього вона взяла документи на земельну ділянку та пішла до нотаріуса ОСОБА_4 , де підписувала якісь папери. Ствердила, що не розуміючи українську мову, в той момент сприймала, що оформляє право власності на земельну ділянку та гадки не мала, що дарує ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку. Як тільки через півроку, до неї додому прийшли покупці та вона дізналася, що ОСОБА_2 має намір продати дім, вона одразу пішла до приватного нотаріуса Крец М.Ю. та звернулася до суду. Просила не позбавляти її єдиного житла та позов задовольнити.

Представник позивача, адвокат Яременко В.О., в судовому засіданні, посилаючись на викладені в позовній заяви доводи, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася та про причини неявки, суду не повідомила.

Представник відповідача, адвокат Казанцева Р.Р. в судовому засіданні посилаючись на викладені у поданному 15.02.2023 клопотанні про застосування строків позовної давності, просила застосувати строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити. Звернула увагу суду на підписану позивачкою ОСОБА_5 на той час (Палчук) ще у 80-х роках розписку, яка викладена російською, а не румунською мовою, що на її думку свідчить про приховування ОСОБА_1 , розуміння української мови. Стверджує, що договори були підписані позивачкою за повного розуміння нею обставин та відповідали її волі, а відтак підстав для визнання їх недійсними, не має.

Відповідач приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу, ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» в судове засідання не з`явилася та про причини неявки, суду не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач вимагає визнати недійсним договір дарування та стверджує, що оспорювані договори вона уклала внаслідок помилки та похилого віку, тяжких захворювань та нерозуміння української мови, а тому просить позов задовольнити.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 162822228, позивачці на праві власності належить житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 . (а.с.15).

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано на підставі довідки виданої селищним головою Солотвинської селищної ради №469 від 18.03.20019 відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , побудувала до 1991 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також довідки виданої Солотвинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області за №470 від 18.03.2019, щодо присвоєння житловому будинку поштової адреси (а.с.16, 17).

Згідно рішення Солотвинської Селищної ради Тячівського району 24 сесії VII скликання Солотвинської Селищної ради Тячівського району №562 від 30.05.2019 затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером :02:003:1192. Надано ОСОБА_1 у власність земельну діялнку по АДРЕСА_1 площею 0,1273 га. за рахунок земель Солотвинської селищної ради (а.с.25).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 171158872, позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1273 га., з кадастровим номером :02:003:1192, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.24).

21 червня 2019 між позивачкою та відповідачкою було укладено договори дарування вказаної земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, які посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. зареєстровані в реєстрі за №9728 та №9736. (а.с.27, 28).

Однак, позивачка вказує, що вона є особою похилого віку та потребує стороннього догляду, який очікувала від відповідачки та при цьому стверджує що взагалі не розуміла, що підписує договір дарування, а відтак уклала такий під впливом обману відповідачів. Також вказує, що вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, фіктивності та удаваності правочину, а відтак зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачкою з посиланням на відповідні норми матеріального права, оспорються правочини з чотирьох різних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК).

Згдіно ст. 230 ЦК України, Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум ВСУ в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 року №9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно статті 234 ЦПК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Пленум ВСУ в п. 24 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 року №9 роз`яснив, що судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно ст. 235 ЦПК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пленум ВСУ в п. 25 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 року №9 роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житловому будинку після укладення договору дарування.

Так, матеріалами справи встановлено, що на момент укладання договору позивач була самотня, оскільки її чоловік помер, а інших окрім відповідачки родичів не було, вона є пенсіонером та людиною похилого віку, а тому потребує постійної допомоги. Наведені обставини підтверджено копією пенсійного посвідчення позивчаки виданного 17.02.2010 Пенсійним фондом України та свдоцтвом про смерть ОСОБА_6 виданим виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (а.с.11, 13).

Крім цього, житловий будинок, який було подарована відповідачці, є єдиним житлом для позивачки, та після укладання договору та по теперішній час вона проживає у вказаному будинку, продовжує сплачувати комунальні послуги та утримувати вказаний будинок, що стверджується квитанціями (а.с.44-50). Тобто, фактичної передачі спірного майна за договором дарування не відбулося.

Ці обставини встановлені під - час розгляду справи у судовому засіданні підтвердженні позивачкою та її представником. При цьому обставини, щодо проживання відповідачки у спірному будинку стороною відповідача, не заперечувалися.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірному житловому будинку та користування земельною ділянкою після укладення договору дарування.

Такий правовий висновок міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202 цс 15.

Таким чином, враховуючи вік позивачки, стан здоров`я, відсутність інших близьких родичів та наявність єдиного спірного житла, відсутність фактичної передачі спірного житлового будинку та земельної ділянки на якій цей будинок розташований відповідачці та не володіння українською мовою, суд приходить до висновку, що позивач неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договорів дарування, в силу ст.229 ЦК України і є підставою для визнання договору недійсним.

При цьому суд вважає, що позивачкою на відміну від помилки, не доведено доказів того що вона діяла під впливом обману та наявність умислу у діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману, як і не доведено фіктивності та удаваності правочину.

Однак, суд не може задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки пропущений строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Передбачений ч. 1 ст. 257 ЦК України, строк позовної давності застосовується судом в тому випадку, коли встановлено, що право позивача порушено, однак воно не підлягає захисту в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Нормою ч. 5 ст. 267 ЦК передбачено можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи до суду.

В наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів матеріалах справи нотаріуса, міститься розписка ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що остання підтверджує, що отримала в дар від ОСОБА_1 , житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,1273 га. в АДРЕСА_1 та не заперечує, щодо подальшого проживання ОСОБА_1 та користування даним житловим будинком та земельною ділянкою та зобов`язується, не відчужувати даний житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, поки в ньому буде проживати ОСОБА_1 , а також не порушувати її законні права та інтереси (а.с. 235). Крім цього, позивач у судовому засіданні вказала, що звернулася до нотаріуса з подальшим зверненням до суду лише через шість місяців. При цьому підставою для такого звернення стало те, що за місцем її проживання у спірного будинку з наміром придбати його прийшли сторонні особи. Від цих осіб вона довідалася, що ОСОБА_2 має намір продати цей будинок, що підтверджує той факт, що вона знала про укладення договору дарування ще у 2019 році, а також розуміла те, що на її думку відповідачка порушила її права щодо її утримання, а тому суд не знаходить достатніх підстав для визнання причин пропуску строку поважними, відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України. Про відсутність поважних причин пропуску звернення до суду з даним позовом, також випливає зі змісту позовної заяви, де позивач не наводить конкретної дати чи місяць року коли вона довідалася про її порушене право вперше, а вказує лише про те що її представник ОСОБА_7 1.09.2020 вже звертався до суду з аналогічним позовом та 27.10.2022 вона зверталася до приватного нотаріуса з аналогічною заявою, що свідчить факт звернення до нотаріуса раніше.

Разом з цим судом встановлено, що ще у вересні 2020 року позивачка зверталася до суду з аналогічним позовом та з аналогічних підстав до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. та ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, що підтверджено ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.09.2020 у справі №307/2483/20 провадження №2/307/1324/20 (а.с.82-83). Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 2.11.2022 за заявою представника ОСОБА_1 , позовну заяву було залишено без розгляду (а.с. 84-85).

Згідно постанови від 29.06.2021, розглядаючи касаційну скаргу у справі №904/3405/19 провадження №12-50гс20 Велика Палата Верховного Суду не погодилася з посиланням судів на норми частини 2, 3 ст. 264 ЦК України щодо переривання перебігу позовної давності у зв`язку зі зверненням позивача до суду з позовом, який у подальшому був залишений без розгляду. При цьому Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи скаржника про те, що суди помилково не застосували норми ст. 265 ЦК України стосовно того, що залишення позовної заяви без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, яка є спеціальною нормою для спірних правовідносин з огляд на положення ст. 265 та 263 ЦК України.

Відповідно до ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Згідно зі ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Ураховуючи вищевикладене тлумачення статей 256, 264, 265 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду не погодилася з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, та відступила від них.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позивачка не надала жодних доказів в підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності та пред`явивши у вересні 2020 року до Тячівського районного суду Закарпатської області аналогічний позов, через два роки розгляду судом справи 27 жовтні 2022, представник позивача, адвокат Яременко В.О. подав заяву про залишення такого без розгляду та після постановлення судом за результатми розгляду цієї заяви, ухвали Тячівського районного суду від 2.11.2022, цього ж дня подав до суду позов з аналогічними позовними вимоги та з анолігічних підстав.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивачку.

На підставі вимог ст. 158 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладені на час розгляду справи.

На підставі ст. 203, 229, 230, 234, 235, 256, 264, 265, 267, 717, 718,719, 722 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 1, 15, 16, 76, 81, 89, 127, 258, 259, 263, 264, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В поновленні позивачці ОСОБА_1 строку звернення до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу, Крец Марини Юріївни про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни, про визнання договорів дарування недійсними, відмовити.

Накладені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 3.11.2022 року заходи забезпечення позову, арешт на майно, а саме:

- земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1273 га, кадастровий номер :02:003:1192, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 21.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 9728;

- житловий будинок загальною площею 113,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 21.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., за реєстровим номером 9736, скасувати.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 159 ЦПК України, роз`яснити відповідачам ОСОБА_2 та приватному нотаріусу Тячівського районного нотаріального округу Крец Марині Юріївні або іншій особі, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок позивача ОСОБА_1 за заявою якої такі заходи вживалися.

Зустрічне забезпечення, судом не застосовувалося.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец Марина Юріївна, адреса: місцезнаходження: 90575, смт. Солотвино, вул. Тячівська, 20 «а», Тячівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 31 серпня 2023 року.

Головуючий М.М. Бряник