Провадження № 22-ц/801/1946/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 рокуСправа № 127/11355/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Сичуком М.М.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «ВМТЕ»), в якому просить скасувати заборгованість за комунальні послуги з гарячого водопостачання квартири в розмірі 41365,71 грн. та зобов`язати КП ВМР «ВМТЕ» припинити нарахування плати за послуги гарячого водопостачання квартири.

Позовна заява мотивована тим, що згідно свідоцтва про право власності від 24.07.2006 ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований та проживає.

В 2006 році позивач вирішив зробити індивідуальне опалення, було розроблено робочий проект від`єднання квартири від системи центрального опалення та гарячого водопостачання. На виконання зазначеного проекту було розроблено та затверджено акт про від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП. Позивач зазначає, що з незрозумілих причин в даному акті було прописано «ГВП - залишено», в усному порядку було повідомлено, що нарахувань заборгованості по ГВП здійснюватися не буде.

Відповідно до платіжних доручень за комунальними послугами ГВП вбачається наступне: 1 червня 2018 року - 1 жовтня 2018 року в графі ГВП нараховано 0 грн. за послуги; 1 жовтня 2018 року - 1 грудня 2018 року в графі ГВП нараховано 1713 грн. за послуги. Після такого безпідставного нарахування, як зазначає позивач, за його зверненням було здійснено перевірку та проведено перерахунок за ГВП, де була списана дана заборгованість.

1 січня 2019 року - в графі ГВП нараховано 0 грн. за послуги; 1 лютого 2019 року - 1 квітня 2019 року в графі ГВП нараховано 2526 грн. за послуги. Знову, після безпідставного нарахування, за зверненням позивача, було здійснено перевірку та проведено перерахунок за ГВП, де була списана дана заборгованість. 1 травня 2019 року - в графі ГВП нараховано 0 грн. за послуги; 1 червня 2019 року - в графі ГВП нараховано 426 грн. за послуги. Знову, після безпідставного нарахування, за зверненням позивача, було здійснено перевірку та проведено перерахунок за ГВП, де була списана дана заборгованість. 1 липня 2019 року - 1 серпня 2022 року в графі ГВП нараховано 0 грн. за послуги.

Позивач вказує, що відповідно до акту від 16.08.2022 було встановлено самовільне втручання в мережі ГВП, за що у відповідності до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023, за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 було стягнуто штрафні санкції у розмірі 9532 грн. Також безпідставне нарахування за нібито споживання гарячої води, а не штрафи за самовільне втручання в мережі продовжують відбуватись з боку відповідача. Відповідно до платіжних доручень за лютий 2023 року заборгованість складає 41,366 грн.

ОСОБА_1 вказує, що він 11 серпня 2022 року направив заяву на ім`я Генерального директора з проханням вчинити дії щодо від`єднання ГВП за адресою та фактичного виконання Робочого проекту 2006 року. Жодних відповідей позивачу не надходило. Відповідно до Акту від 12.01.2006 та повідомлення від 18.12.2018 лічильники гарячої води опломбовані.

Таким чином, станом на момент подання даного позову, починаючи з 2006 року, позивач зазначає, що він не користується мережами ГВП, а здійснюють підігрів води через індивідуальний котел опалення.

ОСОБА_1 зазначає, що ним було вчинено усі дії щодо відмови від центральних мереж ГВП, а саме в 2006 році розроблено Робочий проєкт про від`єднання квартири від системи центрального опалення та гарячого водопостачання; в 2006 року встановлено індивідуальне опалення, в 2022 році здійснено ще один запит на від`єднання квартири від ГВП, однак дії відповідача були проігноровані.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. Вказує, що відповідач не заперечує той факт, що у його квартирі з 03.10.2007 обладнано систему індивідуального опалення, що підтверджується наданою позивачем копією акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 03.10.2007, протокол № 24 від 26.10.2007. Водночас із цього акту вбачається, що у квартирі залишено послугу гарячого водопостачання (зазначено: «ГВП - залишено»). Зазначене спростовує доводи представника позивача про відсутність надання послуги гарячого водопостачання у квартирі ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що суд вирішуючи спір не взяв до уваги, що відповідно до Акту від 12.01.2006 та повідомлення від 18.12.2018 лічильники гарячої води опломбовані. Тому станом на момент подання позову, починаючи з 2006 позивач не користувався мережами ГВП, а здійснюють підігрів води через індивідуальний котел опалення. Крім того, позивачем були вчинені усі дії щодо відмови від центральних мереж ГВП, а саме в 2006 році розроблено робочий проект про від`єднання квартири від системи центрального опалення та гарячого водопостачання; в 2006 році встановлено індивідуальне опалення; в 2022 році здійснено ще один запит на від`єднання квартири від ГВП, проте дані обставини не були враховані судом.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 від 24.07.2006 року. Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 18.07.2006 року № 1590.

Відповідно до Акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 03.10.2007, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, протокол № 24 від 26.10.2007, в даній квартирі з 03.10.2007 обладнано систему індивідуального опалення. В Акті зазначено, що у квартирі залишено послугу гарячого водопостачання (а.с. 14).

11.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на проведення організаційно-технічних робіт про від`єднанню квартири від централізованої системи постачання гарячої води (а.с. 61).

Згідно акту № 376/21 від 16.08.2022, який складено інженером КП ВМР «ВМТЕ» Вайс В.В. у присутності споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що споживачем було демонтовано відгалуження з лічильником ГВП без попереднього розпломбування (а.с. 60).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що житловий багатоквартирний будинок по АДРЕСА_2 повністю не від`єднано від мереж централізованого опалення, у зв`язку з чим теплопостачальною організацією проводиться нарахування за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води проведено правильно, відповідно до вимог чинного законодавства та перерахунку не підлягає.

З такими висновками погоджується Вінницький апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на Законі, відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать наявним доказам та матеріалам справи та зроблені у відповідності до норм процесуального та матеріального права.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок індивідуального споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Отже, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 7, 8 Закону (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012, справа № 6-110цс12).

Згідно з абзацом четвертим пункту 24 цих Правил обсяг теплової енергії, витраченої на палення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляться також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У відповідності до зазначених норм, КП ВМР «ВМТЕ» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, опублікувавши ці договори на веб-сайті підприємства https://vmte. vn.ua/contract.html.

Таким чином, з 01 листопада 2021 року діють Типові індивідуальні договори приєднання на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, і вважається, що вони укладені між КП ВМР «ВМТЕ» та кожним споживачем - фізичною особою відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води».

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про падання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Водночас, пунктом 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії та пунктом 39 Правил надання послуги з постачання гарячої води передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Зазначене передбачено також пунктами 38 Типових індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води.

Підпунктом 11 пункту 40 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 року № 169. Це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Згідно з підпунктом 11 пункту 41 цього Типового договору споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження 3 побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону).

Згідно зі ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, водовідведення, поводження з централізованого водопостачання, централізованого побутовими відходами.

Відповідно до пункту 27 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), несанкціоноване втручання у роботу вузлів розподільного обліку забороняється. Якщо встановлено факт несанкціонованого втручання (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, зокрема порушення цілісності пломб) в роботу вузла розподільного обліку гарячої води, зазначений вузол вважається таким, що вийшов з ладу.

Датою початку несанкціонованого втручання в роботу вузла розподільного обліку гарячої води може бути: дата виходу з ладу, зафіксована автоматично таким вузлом обліку; дата повідомлення про несанкціонований вплив на вузол обліку; перший день після дати припинення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); дата останньої контрольної перевірки виконавцем комунальної послуги, але не більше ніж 12 місяців до дати виявлення факту несанкціонованого впливу на вузол обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира по АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований та проживає позивач, забезпечується послугами з постачання гарячої води, які надаються КП ВМР «ВМТЕ», а також проводяться нарахування за постачання теплової енергії в місця загального користування вищезазначеного житлового будинку.

Скаржник посилається на те, що починаючи з 2006 року він не користується мережами ГВП, а здійснює підігрів води через індивідуальний котел опалення, оскільки в квартирі зробив індивідуальне опалення.

На підтвердження даних обставин позивач серед іншого надав копію Акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 03.10.2007.

Так, у даній квартирі з 03.10.2007 обладнано систему індивідуального опалення, проте з наданого Акту вбачається, що у квартирі залишено послугу гарячого водопостачання та зазначено: «ГВП - залишено».

Дані обставини позивач не заперечував.

Відтак, до теперішнього часу квартира позивача у встановленому законодавством порядку від внутрішньобудинкової системи централізованого гарячого водопостачання не від`єднано і квартира забезпечується послугою з гарячого водопостачання.

Вказане позивач у визначеному ЦПК України порядку не спростував.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, житловий багатоквартирний будинок, в якому проживає позивач повністю не від`єднано від мереж централізованого опалення, у зв`язку з чим теплопостачальною організацією проводиться нарахування плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку.

Тобто, квартира позивача технічно під`єднана до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ».

Так, інженером КП BMP «ВМТЕ» виявлено, що самовільно демонтовано відгалуження з опломбованим вентилем та з лічильником ГВП без попереднього розпломбування. Остання контрольна перевірка виконавцем розподілу комунальної послуги проведена при пломбуванні вентиля (02.06.2019 ), що перевищує 12 місяців.

Відтак, за період з 16.08.2021 (дата несанкціонованого втручання) по 16.08.2022 (дата складання акту про несанкціоноване втручання) нараховано по нормативу на кількість зареєстрованих осіб та по кількості днів подачі, тобто - 90,72 м3, що в грошовому еквіваленті окладає 8533,65 грн.

Станом на травень 2023 року квартира є такою, що не оснащена розподільним вузлом обліку гарячої води, оскільки даний вузол обліку гарячої води був демонтований власником квартири в зв`язку з несанкціонованим, самовільним втручанням у внутрішньобудинкові мережі гарячого водопостачання, що суперечить процедурі від`єднання передбаченої Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води».

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2023 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь КП ВМР «ВМТЕ» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 включно, в розмірі 9 531, 73 гривня (а.с. 66).

Вінницький апеляційний суд звертає увагу, що оскільки є рішення суду у цивільних справах, які набрали законної сили, обставини встановлені цим рішенням не доказуються при розгляді цієї справи, у якій бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини що квартира позивача забезпечується послугами гарячого водопостачання та теплової енергії, які надає відповідач та своєчасно ОСОБА_1 не сплачує за них кошти встановлені в цивільній справі, а тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування плати за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води проведено правильно, відповідно до вимог чинного законодавства та перерахунку не підлягає.

Водночас, суд правильно вказав, що правові підстави для скасування заборгованості та зобов`язання припинити нарахування плати, відсутні.

З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в супереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позову, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги дублюють позов, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію скаржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Інші доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало