ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1664/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 705/4528/23 Категорія: на ухвалу Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ блокованих будинків,

в с т а н о в и в:

20.08.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ блокованих будинків.

В позові просив суд: припинити право спільної часткової власності і спільні зобов`язання по блокованому будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що обумовлено зміною характеру правовідносин на території садиби; визнати частину будинку по Договору дарування від 27.05.1994 власника ОСОБА_1 окремим блокованим будинком і самостійним об`єктом нерухомості за адресою АДРЕСА_2 без зміни його призначення; судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави.

29 серпня 2023 року ухвалою Уманського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення позивачу копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки не містить змісту позовних вимог, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини та позивач у позові не обґрунтовує в чому полягає порушення його прав та законних інтересів відповідачем ОСОБА_2 ..

04.09.2023 позивач ОСОБА_1 на адресу суду подав відгук на ухвалу без руху від 29.08.2023, де зокрема зазначив, що він як співвласник будинку, який зблокований з трьох будинків садибного типу за однією адресою має право на поділ його за рішенням суду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 04 вересня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ блокованих будинків повернута позивачу.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 вказані в ухвалі суду недоліки не усунув, а подане пояснення не є усуненням недоліків визначених ухвалою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить визнати ухвалу Уманського міськрайонного суду від 04 вересня 2023 року передчасною, скасувати її та продовжити розгляд в іншому складі суду. Судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави незалежно від вирішення апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі вказує, що мешкає з відповідачем в різних облокованих будинках зі спільною стіною та за однією адресою по АДРЕСА_1 , та предметом позову є те, що він по закону має право на поділ та захист свого будинку. Відносини між позивачем та відповідачем виключають будь-які домовленості, кредит довіри вичерпано і тому справа передана до суду.

Вважає, що суд першої інстанції порушив права власника на поділ спільного умовного будинку та під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено процесуальне законодавство.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі та за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Позовна заява - установлена законом форма звернення до суду за вирішенням спору про суб`єктивне право. Відповідна форма позову дозволяє чітко фіксувати зміст заявлених вимог, їх відповідність закону, час і місце пред`явлення позову, оперативно виявляти та усувати недоліки і помилки, допущені заявником. Таким чином, форма позовної заяви - одна з гарантій права позивача та відповідача на судовий захист.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що суд вправі повернути позовну заяву позивачу, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, а ухвала про залишення без руху із вказаними у ній недоліками позовної заяви у встановлений судом строк не виконана.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Зокрема, п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що він просив суд: припинити право спільної часткової власності і спільні зобов`язання по блокованому будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що обумовлено зміною характеру правовідносин на території садиби; визнати частину будинку по Договору дарування від 27.05.1994 власника ОСОБА_1 окремим блокованим будинком і самостійним об`єктом нерухомості за адресою АДРЕСА_2 без зміни його призначення; судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зокрема зазначив, що перетворився в заручника, що унеможливлює спільне володіння та користування, а кожний блокований будинок є майновим комплексом та окремим об`єктом нерухомості, якому присвоюється окремий номер.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 , дійшов вірного висновку про залишення її без руху, адже виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, є неконкретизованим, позовна заява не містить чіткого визначення способу судового захисту позивача. Заявлені ОСОБА_1 вимоги потребують уточнення та конкретизації за змістом, відповідно до характеру цих вимог. Зі змісту позову та прохальної його частини не вбачається, які саме дії відповідача позивач вважає протиправними і в чому саме вони порушують його права та законні інтереси.

Вказані в ухвалі Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року про залишення позовної заяви без руху недоліки є суттєвими та такими, що не дозволяли суду першої інстанції відкрити провадження в справі та розглянути її з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

У відгуці від 03.03.2023 позивач ОСОБА_1 лише повторив зазначене ним у позовній заяві, а отже він за своїм змістом не є заявою про усунення недоліків в розумінні ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду України, викладені в п. 7 Постанови Пленуму № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Однак, позивач у своїй позовній заяві повинен був зазначити саме засоби доказування, в яких містяться докази, що дозволять довести його правову позицію, і про які йому відомо, що ним зроблено не було.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), № 47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Колегією суддів не встановлено ознак надмірності формалізму при застосуванні судом першої інстанції норм процесуального права, встановлених щодо форми та змісту позовної заяви, а тому такі вимоги суду є виправданими та не порушують засадничого принципу судочинства рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» («Osman v. The United Kingdom») та «Креуз проти Польщі» («Creus v. Poland») Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав не усунення позивачем вищевказаних недоліків відповідає процесуальним нормам закону.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тобто після усунення вищевказаних недоліків ОСОБА_1 має право повторно звернутися до суду із заявленими вимогами, у зв`язку із чим право позивача на доступ до правосуддя не порушено.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права та підстав для її скасування колегією суддів не встановлено.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення судового збору, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання по зору.

Статтею 141 ЦПК України регламентовано порядок розподілу між сторонами судових витрат за результатами розгляду справи по суті.

Враховуючи, що позовну заяву ОСОБА_1 повернуто, справа по суті не розглядалась, тому підстави для розподілу судових витрат, зокрема за наслідками апеляційного перегляду, відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2023 року без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді