ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/857/23 Номер провадження 22-ц/814/3544/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі:представника позивача адвоката Касьян В.В.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про визнання права власності на гараж

третя особа Державна інспекція архітектури та містобудування України

за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Шаповал Т.В. в м.Полтаві зі складанням повного тексту 11 квітня 2023 року,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом.

Зазначав, що йому належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0023 га для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий №:14:008:0100, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської районної у м.Полтаві ради від 30 червня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та надано у власність ОСОБА_1 вказану земельну ділянку для будівництва індивідуального гаражу.

Вказував, що даний гараж є об`єктом закінченого будівництва, відповідає вимогам надійної та безпечної експлуатації. Державою інспекцією архітектури та містобудування України декларацію про готовність до експлуатації об`єкта повернуто у зв`язку з відсутністю повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Введення в експлуатацію гаражу, збудованого без дозвільних документів, у позасудовий спосіб неможливо.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на вищезазначений гараж.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 літ. Б-1, погріб літ б, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 18,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0023 га. цільове призначення якої: для будівництва індивідуального гаражу, кадастровий номер земельної ділянки: :14:008:0100 .

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржила Державна інспекція архітектури та містобудування України, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважають, що позивачем до суду не надано і матеріали даної справи не містять результатів експертизи проекту будівництва, як доказ відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості, тому відсутні умови для визнання права власності на них на підставі рішення суду.

Зазначають, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених ст.ст. 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

У відзиві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Касьян В.В., посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Київської районної в м. Полтаві ради від 30 червня 2016 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 , для будівництва індивідуального гаражу, кадастровий номер №:14:008:0100.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0023 га, кадастровий номер :14:008:0100.

Відповідно до ордеру автомотоспілки Київського району м. Полтави №2066 від 03 червня 2010 року ОСОБА_1 надано право в гаражному кооперативі «Пушкарівський». на заняття гаража № НОМЕР_1 , який ним було збудовано в 2010 році господарським способом за власні кошти.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що власником земельної ділянки, на якій розташований самочинно збудований гараж, є ОСОБА_1 , цільове призначення цієї земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, позивач звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, але його декларація про готовність об`єкта до експлуатація йому була повернута.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї правової норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

При цьому, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Такий висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).

За обставин цієї справи позивачем надані відомості про те, що за його зверненням до Державної інспекції архітектури та містобудування України з метою оформлення права власності на гараж, його Декларація про готовність до експлуатації об`єкта була повернута у зв`язку з відсутністю повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Колегія суддів, оцінюючи законність вказаної відмови з посиланням на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», вбачає її безпідставною, адже норми цього Закону набули чинності з 12.03.2011 року, тоді як будівництво гаражу здійснене до цієї дати - у 2010 році.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що земельну ділянка позивачу передана у власність саме для будівництва індивідуального гаражу із наданням їй відповідного кадастрового номеру (а.с.5).

Відносно доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів відсутності істотних порушень будівельних норм та правил у збудованому гаражі, то в матеріалах справи наявний витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження спірного гаражу, згідно якого встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації ( а.с.24).

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.08.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна