ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4829/18 Номер провадження 22-ц/814/2995/23Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника стягувача - адвоката Голяніщева Д.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2023 року, що постановлена за результатом розгляду подання Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

29 листопада 2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло подання Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання в межах виконавчого провадження №69959905 рішення суду у справі № 554/4829/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у сумі 723 929,92 грн.

Подання мотивоване тим, що на виконанні приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № 69959905 з примусового виконання виконавчого листа № 554/4829/18, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 19 березня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики від 27.01.2014 у розмірі 723 929,92 грн. В ході примусового виконання рішення суду встановлено, що у боржника не виявлено ані грошових коштів, достатніх для повного погашення боргу, ані будь-якого рухомого майна, в тому числі, транспортних засобів, за рахунок яких можна б було забезпечити виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Натомість, у боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частка квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2023 року у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаною ухвалою не погодився Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович та оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та неврахування при розгляді подання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та практики Верховного Суду.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохала ухвалу місцевого суду залишити без змін. Вказувала, що при розгляді подання місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи та не порушив норм матеріального та процесуального права.

Процесуальні питання

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апелянтом, приватним виконавцем Скрипником В.Д. та його представником адвокатом Лейковською А.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вони перебувають у відпустці.

Апеляційний суд вважає, що поважні причини для відкладення розгляду справи відсутні.

Перебування сторін у справі у відпустці не є поважною причиною.

Приватний виконавець, будучи завчасно повідомлений судом про день та час удового розгляду справи, мав можливість забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника.

ОСОБА_2 належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення 24.06.2023 судової повістки поштовим відправленням та жодних заяв від останньої до апеляційного суду не надходило.

Таким чином, неявка у судове за засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, не перешкоджає апеляційному перегляду.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скриника В.Л. знаходиться виконавче провадження № 69959905 з примусового виконання виконавчого листа № 554/4829/18, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 19 березня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики від 27.01.2014 у розмірі 723 929,92 грн.

Приватним виконавцем 29 вересня 2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 29 вересня 2022 року винесено постанову про арешт майна боржника та 03 жовтня 2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

Встановлено, що 21.05.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 подарувала належну їй на праві приватної власності 1/2 частку квартири своїй доньці - ОСОБА_4 , якій на момент укладання договору вже належала 1/2 частки вищевказаної квартири на підставі договору купівлі продажу.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 р. у справі № 554/9798/19 скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 29.04.2020 та ухвалено у справі нове рішення, яким визнано недійсним з моменту укладення договір дарування 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21.05.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1719.

Боржницею не вчинено жодних дій для виконання вищевказаного рішення та реєстрації належної їй на праві власності 1/2 частини квартири, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є наразі ОСОБА_4 .

Відмовляючи в задоволенні подання, місцевий суд дійшов висновку, що, зважаючи на те, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не виділені в натурі, звернення стягнення може порушити права іншого співвласника - ОСОБА_5 , відсутні будь які дані щодо наявності у боржника іншого житла для проживання, оскільки у поданні виконавцем порушується питання про стягнення єдиного відомого належного нерухомого майна, в якому боржник зареєстрована, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Місцевий суд вірно установив факт перебування в провадженні приватного виконавця виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики від 27.01.2014 у розмірі 723 929,92 грн, та що постановою Верховного суду від 06.10.2021 у справі № 554/9798/19 скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 29.04.2020 та ухвалено у справі нове рішення, яким визнано недійсним з моменту укладення договір дарування 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21.05.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. та зареєстрований у реєстрі за №1719.

Боржницею не вчинено жодних дій для виконання вищевказаного рішення та реєстрації належної їй на праві власності 1/2 частини зазначеної квартири, оскільки згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 (і ціла) зареєстрована за ОСОБА_4 (а.с. 136)

Згідно з частиною 1 статті 48 Закону № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 50 Закону № 1404-VІІІ у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлений третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (стаття 182 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 3 Закону № 1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Частиною 5 та частиною 7 статті 48 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Як встановлено вище, приватним виконавцем було здійснені всі необхідні виконавчі дії для розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, але встановлено факт відсутності майна.

В ході судового розгляду справи боржник ОСОБА_2 не спростувала доводи приватного виконавця та не надала жодних доказів на підтвердження факту можливості виконання судового рішення за рахунок будь якого іншого рухомого чи нерухомого майна, ніж частка у спірній квартирі, коштів у національній та іноземній валютах, чи інших цінностей достатніх для виконання судового рішення.

Єдиним майном на яке можна звернути стягнення є незареєстрована за боржником частка в квартирі.

Розмір заборгованості за виконавчим документом перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, та обставина, що боржник у виконавчому провадженні зареєстрований в спірній квартирі, яка є його єдиним місцем проживання, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання приватного виконавця.

Не є підставою для відмови в задоволенні клопотання і той факт, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не виділені в натурі та, що порушуються права іншого співвласника квартири.

Місцевий суд не врахував, що подання приватного виконавця про надання згоди на реалізацію майна не є самою реалізацією майна, під час якої і повинні вирішуватися питання щодо часток майна у спільній власності, та, за необхідності, їх виділення в натурі. Також, надання згоди на реалізацію майна не свідчить, що боржник позбавляється права користування житлом.

У даній справі частка боржника є визначеною 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Спір щодо розміру часток між співвласниками відсутній.

Інший співвласник квартири не позбавлений можливості в разі реалізації приватним виконавцем в межах виконавчого провадження частки боржника у квартирі реалізувати своє право на викуп частки боржника в порядку, визначеному законом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки місцевого суду - помилковими.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а подання приватного виконавця - задоволенню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2023 року - скасувати.

Подання Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання в межах виконавчого провадження № 69959905 рішення суду у справі № 554/4829/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 723 929,92 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.І. Обідіна

В.П. Пікуль