Справа № 314/1112/21
Провадження № 2/314/92/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.10.2023 м. Вільнянськ

Справа № 314/1112/21;

провадження № 2/314/92/2023;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

-відповідач ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

за участю: представника позивача адвоката Шульга О.А.,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 02.02.2015 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в м. Вільнянськ Запорізької області уклали договір позики. Згідно п. 3 цього договору позики, ОСОБА_2 , як позичальник, отримав від ОСОБА_1 позику грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США. Зазначену суму ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в повному обсязі в м. Вільнянськ Запорізької області безпосередньо перед підписанням договору позики, про що свідчить п.2 цього договору. Відповідно до п.4 договору позики, позичальник зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 позику не пізніше 31.03.2018. За змістом п.5 договору позики передбачено, що повернення позики може бути здійснено в національній валюті в еквівалентній сумі. 20.01.2017 на прохання ОСОБА_2 , який з його слів не встигав розрахуватися з позивачем ОСОБА_1 у строк, зазначений договором позики, з ним було укладено додаткову угоду, згідно якої встановлено зобов`язання позичальника повернути позику не пізніше 31.03.2019. Цього ж дня, 20.01.2017, з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 , позивачем ОСОБА_1 з ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Згідно виданої ОСОБА_3 розписки, він поручився перед позивачем ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 як боржником своїх зобов`язань за договором позики від 02.02.2015 та додатковою угодою до нього від 20.01.2017, як солідарний боржник. Станом на 19.02.2021 позичальник ОСОБА_2 позику не повернув, його поручитель ОСОБА_3 також ухилився від її повернення. Позивачем ОСОБА_1 були вжиті заходи досудового врегулювання спору, а саме 01.04.2019 була направлена претензія боржнику щодо повернення позики. Своїм листом від 02.04.2019 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що просить відстрочити виконання зобов`язання та зобов`язується повернути кошти у повному обсязі. Позивач вважає, що відповідачами порушені його права та інтереси, які мають бути захищені у судовому порядку. Станом на 19.02.2021 офіційний курс гривні до долара США складає: 1 долар х 27,85 грн., таким чином сума заборгованості за тілом позики складає 11140000 (одинадцять мільйонів сто сорок тисяч) гривень. Крім того, відповідно п.8 договору позики передбачено, що за прострочення виконання зобов`язання за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі 0,1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення. Тобто повинна бути сплачена неустойка відповідно до умов договору позики. Станом на 19.02.2021 ОСОБА_2 прострочив повернення позики на 691 день (з 01.04.2019) а тому сума неустойки складає 7697740 (сім мільйонів шістсот дев`яносто сім тисяч сімсот сорок) гривень (11140000 х 0,1 % х 69 день). Також, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, за прострочення виконання зобов`язання з 01.04.2019 по 19.02.2021 боржник повинен сплатити проценти у розмірі 632690 (шістсот тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто) гривень 96 копійок (11140000 х 3 % х 691/365). Таким чином загальний борг відповідачів складає 19470430 (дев`ятнадцять мільйонів чотириста сімдесят тисяч чотириста тридцять) гривень 96 копійок, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача адвокат Шульга О.А. у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та адвокат Сивова Я.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників по справі на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики надійшов в провадження судді Вільнянського районного суду Запорізької області Свідунович Н.М.

Ухвалою суду від 19.03.2021 позовну заяву залишено без руху (суддя ОСОБА_4 ).

Ухвалою суду від 27.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (суддя ОСОБА_4 ).

Ухвалою суду 31.05.2021 задоволено заяву адвоката Кофанова А.В. про забезпечення позову (суддя Свідунович Н.М.).

Ухвалою суду від 26.08.2021 задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сивової Я.В. про відвід судді Свідунович Н.М. від участі у розгляді цивільної справи, справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду у порядку ст. 33 ЦПК Цкраїни.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики надійшов в провадження судді Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О.

Ухвалою суду від 18.10.2021 цивільну справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.11.2021 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Сивової Я.В. Цивільну справу направлено за підсудністю до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

16.12.2021 цивільну справу направлено до Запорізького апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.11.2021.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.01.2022 скасовано ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.11.2021, справу направлено до Вільнянського районного суду Запорізької області для продовження розгляду справи.

20.01.2022 цивільна справа надійшла до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.02.2022 витребувано у Вільнянської державної нотаріальної контори витребувано інформацію з єдиного реєстру довіреностей про надання ОСОБА_2 нотаріальних довіреностей в період з 01.01.2015 по 31.12.2019.

Ухвалою суду від 29.08.2023 зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду відомості з Єдиної інформаційної бази даних.

Ухвалою суду від 06.09.2022 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази по справі, суд

встановив

02.02.2015 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в м. Вільнянськ Запорізької області уклали договір позики. Згідно п. 3 цього договору позики, ОСОБА_2 , як позичальник, отримав від ОСОБА_1 позику грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США. Зазначену суму ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в повному обсязі в м. Вільнянськ Запорізької області безпосередньо перед підписанням договору позики, про що свідчить п.2 цього договору. Відповідно до п.4 договору позики, позичальник зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 позику не пізніше 31.03.2018. За змістом п.5 договору позики передбачено, що повернення позики може бути здійснено в національній валюті в еквівалентній сумі. 20.01.2017 на прохання ОСОБА_2 , який з його слів не встигав розрахуватися з позивачем ОСОБА_1 у строк, зазначений договором позики, з ним було укладено додаткову угоду, згідно якої встановлено зобов`язання позичальника повернути позику не пізніше 31.03.2019. Цього ж дня, 20.01.2017, з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 , позивачем ОСОБА_1 з ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Згідно виданої ОСОБА_3 розписки, він поручився перед позивачем ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 як боржником своїх зобов`язань за договором позики від 02.02.2015 та додатковою угодою до нього від 20.01.2017, як солідарний боржник. Станом на 19.02.2021 позичальник ОСОБА_2 позику не повернув, його поручитель ОСОБА_3 також ухилився від її повернення. Відповідно п.8 договору позики передбачено, що за прострочення виконання зобов`язання за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі 0,1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Верховний Суд України зробив правовий висновок, що міститься в постанові від 18 вересня 2013р. у цивільній справі № 6-63 цс 13, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом ст. 554 цього Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

02.02.2015 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в м. Вільнянськ Запорізької області уклали договір позики.

Згідно п.3 цього договору позики, ОСОБА_2 , як позичальник, отримав від ОСОБА_1 позику грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США. Зазначену суму ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в повному обсязі в м. Вільнянськ Запорізької області безпосередньо перед підписанням договору позики, про що свідчить п.2 цього договору.

Відповідно до п.4 договору позики, позичальник зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 позику не пізніше 31.03.2018.

За змістом п.5 договору позики передбачено, що повернення позики може бути здійснено в національній валюті в еквівалентній сумі.

Суд вважає, що між позивачем і відповідачем, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Як встановлено, позивач виконав умови договору позики надавши відповідачу02.02.2015 грошову позику у розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США, із зобов`язанням повернути вказану суму в умовлений термін, а саме не пізніше 31.03.2018.

20.01.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду, згідно якої встановлено зобов`язання позичальника повернути позику не пізніше 31.03.2019.

Також 20.01.2017, з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 , позивачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки з ОСОБА_3 .

Згідно виданої ОСОБА_3 розписки, він поручився перед позивачем ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 як боржником своїх зобов`язань за договором позики від 02.02.2015 та додатковою угодою до нього від 20.01.2017, як солідарний боржник.

Станом на 19.02.2021 позичальник ОСОБА_2 позику не повернув, його поручитель ОСОБА_3 також ухилився від її повернення.

Таким чином відповідачами порушено умови договору позики та договору поруки, шляхом невиконання зобов`язання щодо добровільного повернення отриманих коштів у борг у встановлений договором строк.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань станом на 19.02.2021 за офіційним курсом гривні до долара США: 1 долар х 27,85 грн, сума заборгованості за тілом позики складає 11140000 (одинадцять мільйонів сто сорок тисяч) гривень.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

При цьому, п.8 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язання за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі 0,1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення.

Станом на 19.02.2021 ОСОБА_2 прострочив повернення позики на 691 день (з 01.04.2019), а тому сума неустойки складає 7697740 (сім мільйонів шістсот дев`яносто сім тисяч сімсот сорок) гривень (11140000 х 0,1 % х 69 день).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Тобто, за прострочення виконання зобов`язання з 01.04.2019 по 19.02.2021 повинні бути сплачені проценти у розмірі 632690 (шістсот тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто) гривень 96 копійок (11140000 х 3 % х 691/365), а загальний борг складає 19470430 (дев`ятнадцять мільйонів чотириста сімдесят тисяч чотириста тридцять) гривень 96 копійок.

На підставі належним чином оцінених доказів поданих позивачем, з урахуванням встановлених обставин, судом встановлено вважає наявними підстави для стягнення коштів за договором позикита вважає, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, неустойку та 3 відсотки річних, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про стягнення грошових коштів, оскільки матеріалами справи підтверджено не належне виконання зобов`язань за договором позики. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9-13, 17, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 02 лютого 2015 року у розмірі 19470430 (дев`ятнадцять мільйонів чотириста сімдесят тисяч чотириста тридцять) гривень 96 копійок.

3.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійки.

4.Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 10.11.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

10.11.2023