ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/577/23 Справа № 932/5627/21 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А. П.,

суддів: Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

секретар судового засідання - Драгомерецька А.О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Акціонерне товариство "Українська залізниця"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.06.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера 1 категорії відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вважає, що її звільнили незаконно з огляду на наступне: про майбутнє звільнення її повідомляли чотири рази, останній раз 16.06.2021 року, проте її було звільнено менше, як через два місяці після останнього повідомлення, а саме 22.06.2022 року; не запропоновано всіх вакантних посад для переведення; звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету. Відтак позивачка просила суд поновити її на роботі, стягнути середній заробіток із моменту звільнення до дня винесення рішення у справі, та моральну шкоду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, визнання встановленими обставин, які не доведені матеріалами справи, що призвело до неправильних висновків по суті спору, просила рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ..

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно «Повідомлення друге» від 20.05.2021 року, ОСОБА_1 повідомлялося про те, що на підставі наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 23 березня 2021 року N°129/H «Про ліквідацію структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» посада, яку займала позивач, скорочується і її буде звільнено у строки, згідно чинного законодавства. Згідно «Повідомлення четверте», ОСОБА_2 також повідомлено про скорочення посади та звільнення її у строки згідно чинного законодавства. Тобто, з урахуванням змісту вказаних повідомлень та вимог ст. 49-2 К3пП України позивач не розуміла з якої дати її буде звільнено та які саме посади їй пропонуються, оскільки кожного разу надавалися інші посади в різних структурних підрозділах відповідача.

Крім того, рішення щодо надання згоди на звільнення позивачки профспілковим органом не приймалося, питання щодо подання на звільнення не розглядалося у зв`язку з відсутністю кворуму.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 18.08.2016 року прийнята інженером 1 категорії відділу координації проектів реформування служби реформування та розвитку систем управління регіональної філії в порядку переведення Регіональної філії "Придніпровська залізниця"публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". 01.10.2019 року позивачка переведена на посаду інженера 1 категорії відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації.

Відповідно до наказу АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" № 129/Н від 23.03.2021 року ліквідовано та вилучено зі штатного розпису апарату управління регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 22.06.2021 року структурний підрозділ «Служба реформування та регіональної координаці» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 63).

22.04.2021 року позивачка ОСОБА_1 повідомлена щодо скорочення посади інженера 1 категорії відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації, яку займає, із наступним звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КзпП не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням, та їй запропоновано перелік вакантних посад регіональної філії "Придніпровська залізниця". (а.с. 10).

Листом від 27.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача та просила надати повний перелік вакантних посад, зокрема по АТ «Укрзалізниця». (а.с. 17).

20.05.2021 року позивача ознайомлено з актуальними вакансіями апарату та структурних підрозділів регіональної філії, та зазначено про надіслання на електронну адресу позивача вакантних посад по АТ «Укрзалізниця». (а.с. 18).

Листом від 21.05.2021 року ОСОБА_1 повідомила відповідача, що вказані посади її не цікавлять, а вакансії по АТ «Укрзалізниця» в кількості 7 574 вакансії, які вона отримала електронною поштою потребують додаткового вивчення. (а.с. 27).

04.06.2021 року позивача ОСОБА_1 ознайомлено з додатковим переліком вакансій апарату та регіональної філії. (а.с. 28).

16.06.2021 року позивачу запропоновано додатковий та актуальний перелік вакантних посад підрозділів регіональної філії, а також вакансії по АТ "Укрзалізниця", які направлені на електрону адресу останньої. (а.с. 31).

АТ «Укрзалізниця» звернулося із поданням № НЗК-7-5/78 від 04.06.2021 року до об`єднаної первинної профспілкової організації служб регіональної філії "Придніпровська залізниця" щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП. (а.с. 70-71).

Згідно виписки із протоколу профспілкової організації від 15.06.2021 року рішення щодо надання згоди на звільнення позивача не може бути розглянуто через відсутність кворуму. (а.с. 77).

Відповідно до наказу № НОК - 855/00 від 22.06.2021 року ОСОБА_1 звільнена з 22.06.2021 року з посади інженера 1 категорії на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України, позивач ознайомлена з даним наказом 22.06.2021 року. (а.с. 6).

Згідно виписки із протоколу № 19 від 07.02.2023 року Об`єднаною первинною профспілковою організацією служб регіональної філії "Придніпровська залізниця" постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з ліквідацією служби, за п. 1 ст. 40 КзпП України. (а.с. 236).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано порядку, передбаченого КЗпП України.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У відповідності до положень статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року, у справі №61-9655св18.

Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.

Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18, провадження №61-13980св19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17, провадження №11-431асі18, зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року, у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20; від 22 липня 2021 року, в справі №456/57/20, провадження № 61-6288св21; від 23 липня 2021 року, у справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21; від 27 серпня 2021 року, у справі № 712/10548/19, провадження №61-10299св21; від 09 грудня 2021 року, у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року, у справі № 345/1663/18, провадження № 61-1072св20, зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

У відповідності до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно ч. 5 ст. 43 КзпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

За висновком Верховного Суду наведених зокрема у постанові від 30.06.2021 у справі №712/4018/20, при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимог законодавства.

Відповідно до наказу АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" № 129/Н від 23.03.2021 року ліквідовано та вилучено зі штатного розпису апарату управління регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 22.06.2021 року структурний підрозділ «Служба реформування та регіональної координаці» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 63).

22.04.2021 року позивачка ОСОБА_1 повідомлена щодо скорочення посади інженера 1 категорії відділу регіональної координації служби реформування та регіональної координації, яку займає, із наступним звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КзпП не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням, та їй запропоновано перелік вакантних посад регіональної філії "Придніпровська залізниця". (а.с. 10).

20.05.2021 року позивача ознайомлено з актуальними вакансіями апарату та структурних підрозділів регіональної філії, та зазначено про надіслання на електронну адресу позивача вакантних посад по АТ «Укрзалізниця». (а.с. 18).

04.06.2021 року позивача ОСОБА_1 ознайомлено з додатковим переліком вакансій апарату та регіональної філії. (а.с. 28).

16.06.2021 року позивачу запропоновано додатковий та актуальний перелік вакантних посад підрозділів регіональної філії, а також вакансії по АТ "Укрзалізниця", які направлені на електрону адресу останньої. (а.с. 31).

АТ «Укрзалізниця» звернулося із поданням № НЗК-7-5/78 від 04.06.2021 року до об`єднаної первинної профспілкової організації служб регіональної філії "Придніпровська залізниця" щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП. (а.с. 70-71).

Згідно виписки із протоколу профспілкової організації від 15.06.2021 року рішення щодо надання згоди на звільнення позивача не може бути розглянуто через відсутність кворуму. (а.с. 77).

Відповідно до наказу № НОК - 855/00 від 22.06.2021 року ОСОБА_1 звільнена з 22.06.2021 року з посади інженера 1 категорії на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України, позивач ознайомлена з даним наказом 22.06.2021 року. (а.с. 6).

Згідно виписки із протоколу № 19 від 07.02.2023 року Об`єднаною первинною профспілковою організацією служб регіональної філії "Придніпровська залізниця" на ухвалу Дніпрловського апеляційного суду від 12.12.2022 року постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з ліквідацією служби, за п. 1 ст. 40 КзпП України. (а.с. 236).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у відповідача дійсно мало місце скорочення штату. Про вказане скорочення позивача було завчасно попереджено. Також їй було ознайомлено з вакантними посадами на підприємстві відповідача.

У зв`язку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки вони вказаних висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем при звільнені порушено вимоги ст. 49-2 КзпП України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме, повідомленням від 22.04.2022 року, де зазначено, що ОСОБА_1 буде звільнена не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням. Всі наступні повідомлення, є відповідями на листи позивача, з наданням вакантних посад регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та вакантних посад АТ "Укрзалізниці", як того просила позивачка у своїх листах на адресу відповідача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності згоди профспілкового органу на звільнення позивача, оскільки матеріали справи підтверджують той факт, що відповідач звертався до профспілкового органу про надання згоди на звільнення позивача, профспілковий орган, протягом п`ятнадцятиденного строку рішення щодо подання не прийняв. Відповідно виписки із протоколу № 19 від 07.02.2023 року Об`єднаною первинною профспілковою організацією служб регіональної філії "Придніпровська залізниця" постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з ліквідацією служби, за п. 1 ст. 40 КзпП України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не допущено, в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України не підлягають розподілу судові витрати, зважаючи на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року.

Головуючий: суддя А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач

Т. Р. Куценко