ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/811/21Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/524/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Фаріон М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/811/21 за апеляційними скаргами Чортківської міської ради Тернопільської області та ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2023 року (ухвалене суддею Коломієць Н.З., повний текст якого складено 24 березня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Чортківської міської ради Тернопільської області про повернення коштів та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Чортківської міської ради Тернопільської області про повернення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 28.11.2013 року під час проведення аукціону (прилюдних торгів) вона придбала нежитлове приміщення загальною площею 141.7 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу від 29.11.2013 року, укладеним між нею та громадою м.Чорткова в особі Чортківської міської ради.

Позивачка умови даного відплатного договору виконала повністю і своєчасно сплатила в міську казну вартість приміщення в сумі 669816.00 грн. Однак, володіти, користуватися та розпоряджатися даним нерухомим майном з 2015 року ОСОБА_3 не має можливості, оскільки рішенням господарського суду Тернопільської області від 11.12.2017 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року, визнано недійсними результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 27.11.2013 року та договір купівлі - продажу даного приміщення, а також визнано право власності на це нежитлове приміщення за Тернопільською обласною радою.

За таких обставин, ОСОБА_3 втратила право власності на приміщення з дня набрання рішенням господарського суду законної сили 27.04.2018 року, а також на кошти в розмірі 669816.00 грн, які були внесені нею до міського бюджету.

Позивачка вказує, що письмовою вимогою від 08.04.2021 року просила Чортківську міську раду повернути кошти, які були нею сплачені за придбання приміщення, однак, відповідач жодним чином не відреагував на її вимогу. На купівлю приміщення вона позичила частину грошових коштів у своїх родичів, які в подальшому не змогла повернути. Це призвело до погіршення відносин з рідними, що, в свою чергу, вплинуло на стан її фізичного та психічного здоров`я.

У зв`язку з наведеним, позивачка просила стягнути з відповідача вартість спірного приміщення в розмірі 669816.00 грн, 3% річних від суми, якою міська рада користувалась з 01.01.2014 року по 28.02.2021 року, що складає 144019.62 грн, інфляційні витрати в розмірі 1186384.08 грн, а всього 2024237.00 грн та моральну шкоду у розмірі 200000.00 грн.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17.03.2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Чортківської міської ради Тернопільської області на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 669816.00 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Чортківська міська рада Тернопільської області (в частині задоволених позовних вимог) та ОСОБА_3 (в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено) подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга Чортківської міської ради мотивована тим, що даний спір виник з приводу приватизації комунального майна за процедурою аукціону, в зв`язку із чим він підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства. Однак, 09.03.2023 року Чортківський районний суд Тернопільської області постановив необґрунтовану ухвалу від про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Також апелянт зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала ст.22 ЦК України та просила стягнути завдані збитки. Однак, суд першої інстанції за власною ініціативою безпідставно змінив підстави позову на ст.1212 ЦК України (стягнення безпідставно набутого майна).

У зв`язку з викладеним просить рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що позивачці заподіяно моральну шкоду, що проявляться у пережитих душевних стражданнях, спричинених відповідачем внаслідок тривалого порушення цивільних прав. Задовільнивши основну позовну вимогу про стягнення з відповідача коштів в розмірі 669816.00 грн, суд тим самим встановив факт порушення відповідачем цивільного права, а відповідно визнав, що відповідач здійснював протиправну поведінку. Однак, суд першої інстанції при вирішені вимог про стягнення моральної шкоди не застосував до спірних правовідносин норми статей 16 та 23 ЦК України, чим порушив норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду в даній частині. На думку апелянта, враховуючи специфіку моральної шкоди та складнощі щодо визначення розміру її майнового еквіваленту з метою компенсації, оцінена завдана моральна шкода у розмірі 200000.00 грн повністю відповідає обставинам справи.

Крім того, у позові було заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за весь період користування відповідачем чужими коштами, тобто з 01.01.2014 року по 28.02.2021 року. однак, відмовляючи в задоволенні даних вимог суд не врахував, що стягнення таких коштів обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, а тому суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про часткове задоволення позовних вимог в даній частині та стягнути 68405.00 грн 3 % річних та 143707.00 грн інфляційних втрат.

У зв`язку з викладеним просить рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17.03.2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в даній частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 200000.00 грн, 3% річних у розмірі 144019.62 грн та інфляційні втрати у розмірі 1186384.08 грн.

25.05.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Чортківської міської ради Тернопільської області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 .

Відзив мотивований тим, що фактично позивачка не приймала участі у судових засіданнях, свої позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди нічим не обґрунтовувала, доказів на підтвердження своїх вимог не надала. Докази, подані до апеляційного суду, не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не розглядав висновок консультанта від 20.09.2021 року та заключення ЛКК №5/610 від 21.09.2021 року КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, через їх відсутність у матеріалах справи. Звертає увагу на те, що висновок експерта про оцінку розміру моральної шкоди позивачкою до суду не надавався. Також не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта про те, що через протиправну поведінку Чортківської міської ради остання втратила нормальні життєві зв`язки, зокрема з членами родини, бо частину коштів на придбання спірного приміщення було позичено у них, а також твердження про те, що обставини, які склалися, вимагали від неї додаткових зусиль для організації її життя, що полягало у необхідності пошуку додаткової роботи.

Крім того, помилковим є твердження ОСОБА_3 , що Чортківською міською радою не спростовано суми боргу з врахуванням інфляційних витрат та 3% річних, а судом не було витребувано від позивача додаткового уточнення чи обґрунтування зазначених розрахунків, оскільки Чортківська міська рада у відзиві на позовну заяву вказала на відсутність розрахунку інфляційних витрат та 3% річних. Звертає увагу суду, що розрахунок інфляційних витрат та 3% річних (за три роки), доданий до апеляційної скарги, здійснений 21.04.2023 року. Тобто, під час розгляду справи судом першої інстанції він був відсутній та не досліджувався.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

31.05.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу Чортківської міської ради Тернопільської області.

Відзив мотивований тим, що спір між сторонами виник не в зв`язку із приватизацією майна в розумінні п.2 ч.1 ст.20 ГПК України, який регулюється Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна», а про повернення безпідставно набутого майна у відповідності до ст.1212 ЦК України. Крім того, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки необхідно керуватися принципом «суд знає закони».

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу Чортківської міської ради Тернопільської області залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга Чортківської міської ради Тернопільської області до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Під час проведення аукціону (прилюдних торгів), який відбувся 28.11.2013 року (протокол №5), ОСОБА_3 придбала нежитлове приміщення загальною площею 141.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу, укладеним 29.11.2013 року між ОСОБА_3 та громадою м.Чорткова в особі Чортківської міської ради.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 сплатила в Чортківську міську казну вартість приміщення в сумі 669816.00 грн, що стверджується наступними платіжними дорученнями:

№ к7/М/62 від 22.11.2013 року на суму 37212.00 грн;

№ к7/4/64 від 04.12.2013 року на суму 310604.00 грн;

№ к7/5/96 від 05.12.2013 року на суму 69000.00 грн;

№ к7/6/38 від 06.12.2013 року на суму 98500.00 грн;

№ к7/9/178 від 09.12.2013 року на суму 154500.00 грн.

Реалізувати своє право власності в межах, які передбачені в ст.319 ЦК України, а саме: вільно володіти, користуватись та розпоряджатися на власний розсуд нежилим приміщенням площею 141.7 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не змогла, так як 06.01.2015 року заступником прокурора Тернопільської області було подано позов в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, предметом якого було:

- визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 27.11.2013 року та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013 року;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке підлягає продажу на аукціоні 29.11.2013 року, укладеного між територіальною громадою м.Чорткова в особі Чортківської міської ради та ОСОБА_3 ;

- визнання права власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , загальною площею 141.7 м2 за територіальною громадою Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради.

Господарським судом Тернопільської області 11.12.2017 року ухвалено рішення у справі № 921/2/15-Г/6, згідно якого визнано недійсними результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013 року та договір купівлі - продажу даного приміщення, укладений між територіальною громадою міста Чорткова в особі Чортківської міської ради та ОСОБА_3 , а також визнано право власності на це нежитлове приміщення за Тернопільською обласною радою.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року рішення господарського суду Тернопільської області у справі № 921/2/15-Г/б залишено без змін.

За таких обставин, з дня набрання рішенням господарського суду від 23.04.2018 року законної сили, ОСОБА_3 втратила кошти в сумі 669816.00 грн (вартість приміщення), які були нею внесені до міського бюджету, що стверджується вище вказаними платіжними дорученнями та нотаріально завіреною заявою Чортківського міського голови від 24.12.2013 року.

За наслідками розгляду справи № 921/2/15-Г/6 встановлено, що відповідач продав приміщення, яке йому не належало на праві власності, так як судом першої інстанції скасовано всі рішення Чортківської міської ради, які приймались нею відносно спірного приміщення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо:

1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;

2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах:

- від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц;

- від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16-ц;

- від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц .

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є повернення безпідставно набутого та збереженого майна, оскільки відпала підстава, на якій Чортківська міська рада набула грошові кошти, а тому у відповідача виник обов`язок повернути ОСОБА_3 отримані кошти як безпідставно набуті.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що правова природа та форма самої підстави, на якій відповідач отримав кошти, зокрема, чи то договір купівлі-продажу приміщення в порядку приватизації майна, чи то будь-який інший правочин, не впливає на правові наслідки та статус отриманих коштів як безпідставно набутого майна, а відповідно і на правове регулювання відносин стосовно набуття, збереження майна без достатньої правової підстави згідно ст.1212 ЦК України.

Таким чином, спір у даній справі між позивачкою та відповідачем не є спором щодо приватизації майна в розумінні п.2 ч.1 ст.20 ГПК України та не регулюється Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна» чи іншими актами законодавства у цій сфері, що підтверджується визнанням недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 року не в рамках спору між Чортківською міською радою (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), що є сторонами у даній справі, а у справі за віндикаційним позовом іншої особи - заступника прокурора Тернопільської області в особі Тернопільської ради, яка не була учасником процесу приватизації та стороною договору купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про стягнення з відповідача коштів в сумі 669816.00 грн підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки згідно з частиною другою статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи вищевказані позовні вимоги, зазначив, що з матеріалів справи не вбачається, що позивачкою сума боргу підтверджена належним розрахунком та за який саме період, а отже вимога про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних не підлягає до задоволення.

Однак колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не був позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем,

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц.

У позовній заяві ОСОБА_3 просила стягнути 3% річних та інфляційних втрат за весь період користування відповідачем чужими коштами, тобто з 01.01.2014 року по 28.02.2021 року, що складає: 3% річних 144019.62 грн, інфляційні втрати - 1186384.08 грн.

Колегія суддів зазначає, що факт отримання коштів у розмірі 669816.00 грн відповідачем не оспорювався і він заперечує заявлену позивачем суму стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

У даній справі ОСОБА_3 пред`явила позов 21.04.2021 року.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, Чортківська міська рада просила застосувати строки позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат (а.с.52).

Оскільки позивачка звернулася з вимогами про стягнення з відповідача 3 % річних за час прострочення, який, як вона вважала, тривав з 01.01.2014 року по 28.02.2021 року, то суд, з урахуванням викладеного висновку Великої Палати Верховного Суду, повинен був вирішити питання про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України за останні три роки, які передували подачі такого позову, тобто з квітня 2018 по квітень 2021 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне самостійно провести розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Період, за який проводиться розрахунок: 21.04.2018 року 21.04.2021 року.

IIС = (100.00 : 100) x (100.00 : 100) x (99.30 : 100) x (100.00 : 100) x

(101.90 : 100) x (101.70 : 100) x (101.40 : 100) x (100.80 : 100) x (101.00 : 100) x

(100.50 : 100) x (100.90 : 100) x (101.00 : 100) x (100.70 : 100) x (99.50 : 100) x

(99.40 : 100) x (99.70 : 100) x (100.70 : 100) x (100.70 : 100) x (100.10 : 100) x

(99.80 : 100) x (100.20 : 100) x (99.70 : 100) x (100.80 : 100) x (100.80 : 100) x

(100.30 : 100) x (100.20 : 100) x (99.40 : 100) x (99.80 : 100) x (100.50 : 100) x

(101.00 : 100) x (101.30 : 100) x (100.90 : 100) x (101.30 : 100) x (101.00 : 100) x

(101.70 : 100) x (100.70 : 100) = 1.20403557

Отже, інфляційне збільшення становить: 669818.00 x 1.20403557 669818.00 = 136 666.70 грн.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

З 21.04.2018 до 31.12.2019 669816.00 x 3 % x 620 : 365 : 100 = 34133.09 грн.

З 01.01.2020 до 31.12.2020 669816.00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 20094.48 грн.

З 01.01.2021 до 21.04.2021 669816.00 x 3 % x 111 : 365 : 100 = 6110.92 грн.

Отже, 3 % річних становить 60338.49 грн.

З урахування встановлених фактичних обставин справи, розмір стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період, який відповідач не повернув безпідставно набуті грошові кошти, становить 197005.19 грн, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4, 5, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 вказувала, що письмовою вимогою від 08.04.2021 року просила Чортківську міську раду повернути кошти, які були нею сплачені за придбання приміщення, однак, відповідач жодним чином не відреагував на її вимогу. На купівлю приміщення позивачка позичила частину грошових коштів у своїх родичів, які в подальшому не змогла повернути, що призвело до погіршення відносин з рідними та негативно вплинуло на стан її фізичного і психічного здоров`я.

На підтвердження вищенаведеного позивачка надала висновок консультанта від 20.09.2021 року та заключення ЛКК №5/610 від 21.09.2021 року КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, а також копію посвідчення серія НОМЕР_1 про встановлення третьої групи інвалідності (а.с.7, 70-71).

Апеляційний суд не бере до уваги висновок консультанта від 20.09.2021 року та заключення ЛКК №5/610 від 21.09.2021 року КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради, оскільки вони стосуються періоду часу після подачі даного позову.

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивачки за період з 01.01.2014 року по 21.04.2021 року остання не подала.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою в повній мірі не доведено обставини, з яким закон пов`язує підстави для стягнення моральної шкоди.

Доводи Чортківської міської ради Тернопільської області про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, колегія суддів відхиляє, оскільки місцевий суд застосував висновки Великої Палати Верховного Суду та правильно встановив, що в даному спорі мова йде не про приватизацію майна в розумінні п.2 ч.1 ст.20 ГПК України, що регулюється Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна», а про повернення безпідставно набутого майна у відповідності до ст.1212 ЦК України.

Твердження Чортківської міської ради Тернопільської області про те, що позивачка не просила стягнути на її користь безпідставне набуте майно, а зазначила, що стягує збитки відповідно до ст.22 ЦК України, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. При цьому предметом даного позову було стягнення вартості приміщення в розмірі 669816.00 грн, 3% річних з 01.01.2014 року по 28.02.2021 року, що складає 144019.62 грн, інфляційні втрати в розмірі 1186384.08 грн, а тому у даній справі суд не виходив за межі позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з посиланнями Чортківської міської ради Тернопільської області про те, що ОСОБА_3 долучила до апеляційної скарги докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, а тому висновок ЛКК КНП «ЦПМСД» Чорківської М.Р. від 21.04.2023 року та розрахунок від 21.04.2023 року не можуть братися до уваги. Більше того, вказані документи складені після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Доводи ОСОБА_3 про те, що очевидним у даній справі є факт заподіяння позивачці моральної шкоди, що проявляться у душевних стражданнях, спричинених їй відповідачем внаслідок тривалого порушення цивільних прав, колегія суддів відхиляє, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом доповнення його в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, доповнивши його резолютивну частину.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чортківської міської ради Тернопільської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Чортківської міської ради Тернопільської області на користь ОСОБА_2 3% річних в розмірі 60338 (шістдесят тисяч триста тридцять вісім) гривень 49 копійок та інфляційні витрати в розмірі 136666 (сто тридцять шість тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 70 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді