Номер провадження: 22-ц/813/3472/23
Справа № 522/5930/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Трофименка О.О.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року, ухвалене Приморським районним судом у складі: судді Ярема Х.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем понад п`ять років,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що позивач проживав більше ніж з 2014 року з двоюрідною тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , належній останній. Хоча й ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі, проте з дружиною не проживає, не веде спільне господарство з 2002 року. З цього часу проживав разом з ОСОБА_2 як племінник і тітка. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом не лише тому, що ОСОБА_2 була похилого віку, одинокою, через стан здоров`я не могла доглядати сама за собою, а тому, що вся сім`я ОСОБА_3 , в тому числі й покійний чоловік ОСОБА_4 , син та онук вважали його протягом усього життя своїм племінником. Відповідно як тітка і племінник вони вели спільне господарство разом, він купував продукти та ліки, сплачував комунальні послуги, робив усю роботу по дому. ОСОБА_1 знають усі сусіди, знають що він проживає з ОСОБА_2 як одна сім`я, як родич. Також єдиний онук померлої відмовився від спадщини та підтвердив факт проживання ОСОБА_1 з бабусею. Позивач займався похованням.

Тому позивач просив суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від відповідача Одеської міської ради надійшов відзив на позовну про невизнання позову, оскільки факт ведення спільного господарства як одна сім`я позивача зі спадкодавцем не підтверджено жодними доказами. Перебування ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі свідчить про неможливість проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , також відсутні докази, що вказані особи є тіткою і племінником. Крім того, враховуючи незначну різницю у віці між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливо стверджувати, що вони проживали як чоловік і дружина, що, у свою чергу, виключає можливість визнання його спадкоємцем четвертої черги, оскільки він перебував в іншому шлюбі. Також ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою. Не є основною ознакою ведення спільного господарства проживання в одній квартирі. ОСОБА_2 перебувала на обліку як одинока особа і мала соціального працівника, що доглядав за нею, що виключає проживання з нею ОСОБА_1 однією сім`єю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі відповідач Одеська міська рада просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга Одеської міської ради мотивована тим, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, харчування, тобто наявність інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Судом неповно з`ясовано вказані обставини й не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а також доводам відповідача на спростування факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_2 , зокрема листу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 27.05.2021 № 02-019/80, що ОСОБА_2 з 20.02.2020 по 19.07.2020 перебувала на обліку у територіальному центрі як одинока особа та користувалася послугами соціального робітника, що спростовує твердження позивача та є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_2 проживала саме одна; поодинокі чеки щодо сплати житлово-комунальних послуг охоплюють період лише з 15.06.2020 по 08.11.2021 ( ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ); довіреність від 26.03.2020 на ім`я позивача на уповноваження його отримувати пенсію померлої не доводить факту спільного проживання з 2014 року; заява спадкоємця, який є онуком ОСОБА_2 , про відмову від прийняття спадщини також не доводить вказаного. Крім того, 04.07.2017, у той час, коли ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 , вона склала заповіт на ім`я ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , і таке волевиявлення ОСОБА_2 свідчить про те, що остання не вважала ОСОБА_1 близькою собі людиною. Натомість пояснення свідків не узгоджуються з вказаною сукупністю письмових доказів.

Також посилається на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановахі від 05.06.2019 у справі № 761/38043/17, у постанові від 10.07.2019 у справі № 521/4695/16-ц, у постанові від 12.1.2.2019 у справі № 466/3769/16 щодо умов, які є необхідними для визнання особи членом сім`ї.

В судовому засіданні представник скаржника Одеської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач апеляційну скаргу не визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 серпня 1949 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено шлюб (прізвище дружини після шлюбу « ОСОБА_3 »), від якого ІНФОРМАЦІЯ_7 в подружжя народився син ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) (а.с. 17). Сином ОСОБА_8 , та, відповідно, онуком ОСОБА_2 , є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 проживали та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер чоловік ОСОБА_6 .

23 червня 1993 року ОСОБА_2 склала заповіт (на належну їй частину квартири АДРЕСА_1 .) на ім`я сина ОСОБА_8 . 15 січня 1998 року ОСОБА_2 склала заповіт (на належну їй садовий будинок) на ім`я сина ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ).

04 липня 2017 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 ), посвідчений державним нотаріусрм Сьомої одеської державної нотаріальної контори Ворсуляк А.М., та зареєстрований за № 1-342.

26 березня 2020 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила ОСОБА_1 отримувати призначену їй пенсію.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 20 липня 2020 року складено актовий запис № 7118, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 20 липня 2020 року.

Станом на час смерті за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , була зареєстрована одна, що вбачається з довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с. 86, 87).

В листі Департаменту праці та соціальної політики № 02-19/80 від 27 травня 2021 року зазначено, що ОСОБА_2 з 20.02.2020 по 19.07.2020 перебувала на обліку у територіальному центрі як одинока особа у відділенні соціальної допомоги вдома та користувалась послугами соціального робітника.

20 липня 2020 року між ОСОБА_10 укладено договір-замовлення про надання послуг щодо поховання ОСОБА_2 ОСОБА_10 отримав кремірований прах ОСОБА_2 21 липня 2020 року між ОСОБА_10 та ПП «Доліщан» укладено договір-замовлення на організацію проведення поховання ОСОБА_2

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вступ у спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , та в цей же день зареєстровано спадкову справу № 67044343 (номер у нотаріуса 1-2021) щодо майна померлої ОСОБА_2 .

На підставі нотаріально посвідченої заяви, складеної 29 грудня 2020 року, внук померлої ОСОБА_9 відмовився від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 на користь спадкоємця за законом четвертої черги ОСОБА_1 , який проживав зі спадкодавицею ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років до моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (довідка № 074474), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС (посвідчення серії НОМЕР_5 ).

ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 .

З 11 серпня 1999 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою № 26 від 25.01.2021, виданою головою ОСББ «Бреуса 16» Садовнічий В.М. проживає без реєстрації з 2014 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд виходив із доведеності позивачем протягом розгляду справи належними й допустимими доказами факту його спільного проживання з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1277 ЦК України).

Крім того, відповідно до частини другої статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , суд не звернув уваги на те, що належних та допустимих доказів на підтвердження ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків позивачем не надано, у мотивах оскаржуваного судового рішення відсутнє посилання на конкретні відповідні обставини та факти.

Суд першої інстанцій обмежився лише посиланням на те, що факт спільного проживання позивача та померлої ОСОБА_2 понад п`ять років до часу смерті останньої підтверджується наданими позивачем доказами, а саме: поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які показали, що ОСОБА_2 та позивач проживали разом постійно як тітка і племінник, вели спільне господарство, а подружжя ОСОБА_3 за життя називали ОСОБА_1 «наш племінник», позивач виконував всю хатню роботу, готував, піклувався про ОСОБА_2 , оплачував усі послуги; довідкою ОСББ про проживання ОСОБА_1 , зареєстрованого за іншою адресою, без реєстрації з 2014 року по час видачі в АДРЕСА_1 ; нотаріально посвідчену заяву онука померлої про відмову від спадщини на користь позивача як спадкоємця четвертої черги за законом; копії квитанцій про сплату комунальних послуг за 2020 рік; організацію поховання ОСОБА_2 позивачем.

Натомість посилання відповідача на перебування ОСОБА_2 на обліку як одинокої особи та користування послугами соціального робітника, на думку суду, є сумнівним, оскільки така довідка містить лише період 20.02.2020 по 19.07.2020, і відповідач не пояснив чому саме.

Разом із тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що надані ОСОБА_1 докази не є безспірним підтвердженням саме факту його проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Так, колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги про те, що з листу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 27.05.2021 № 02-019/80 вбачається, що ОСОБА_2 з 20 лютого 2020 року по 19 липня 2020 року перебувала на обліку у територіальному центрі як одинока особа та користувалася послугами соціального робітника, що спростовує твердження позивача та є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_2 проживала саме одна.

Не можуть бути до уваги пояснення позивача у суді апеляційної інстанції про те, що таке було зроблено задля забезпечення ОСОБА_2 гігієнічного догляду, який він як чоловік не міг надати тітці.

Посилання позивача на те, що він також наймав доглядальницю для тітки, не підтверджено поясненнями вказаної особи, і також не свідчить на користь спільного проживання позивача з ОСОБА_2 протягом не менше як п`ять років до часу смерті останньої.

Чеки щодо сплати житлово-комунальних послуг за період лише з 15 червня 2020 року до часу смерті ОСОБА_2 не свідчать про сплату таких коштів зі спільного бюджету померлої та позивача, а також не охоплюють період не менше як п`ять років до смерті власниці квартири за такою адресою.

Як і видана ОСОБА_2 26 березня 2020 року довіреність на ім`я позивача на уповноваження його отримувати пенсію не доводить факту спільного проживання з 2014 року.

Заява спадкоємця за правом представлення, який є онуком ОСОБА_2 , про відмову від прийняття спадщини на користь позивача як спадкоємця четвертої черги не свідчить про спільне проживання його бабці із позивачем протягом п`яти років до дня смерті такої, оскільки такий факт має бути підтверджений саме сукупністю певних доказів у передбаченому законом порядку, а не посиланням онука на таке як на встановлений факт. Вказана відмова від прийняття спадщини за законом має враховуватися лише у разі доведення, що певна особа, на користь якої здійснюється відмова, є спадкоємцем за законом іншої черги, як того вимагає ч. 2 ст. 1274 ЦК України.

Отже, вказане не звільняє позивача від доведення факту того, що він є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 .

Не узгоджується із наданими позивачем доказами і складений ОСОБА_2 04 липня 2017 року (що охоплюється період п`яти років до дня смерті ОСОБА_2 ) заповіт на ім`я іншої особи ОСОБА_14 , у той час, коли саме такий період намагається довести в суді ОСОБА_1 , претендуючи на майно померлої.

Щодо пояснень свідків, то вони не узгоджуються з вказаною сукупністю письмових доказів, не дають уявлення про спільність бюджету позивача та померлої ОСОБА_2 , усталеність відносин між такими особами, а крім того, суперечать письмовим доказам по справі.

Довідка голови ОСМБ «Бреуса 16» від 25.01.2021 про проживання ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_2 як у родички та відсутність заборгованості з комунальних послуг, не є беззаперечним доказом факту, про який йдеться по справі, оскільки не містить підстав її видачі (особові рахунку, пояснення сусідів, тощо), відсутність відомостей про сплату за таку особу як за користувача певними комунальними послугами з 2014 року.

Отже, апеляційний суд вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 сплачував комунальні послуги за квартиру спадкодавці, оскільки таке спростовується матеріалами справи та ґрунтується на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Більше того, сам факт надання допомоги іншій особі, яка є одинокою особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням наявності факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 369/9334/16-ц, провадження № 61-20367св19).

Намагання позивача довести тривалі добрі стосунки із родиною померлої ОСОБА_2 не свідчить саме про його проживання із вказаною особою як племінника та тітки однією сім`єю та передбаченої частиною першою статті 1264 ЦК України тривалості такого.

Таким чином, суд зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , так як останній не довів достатніх і переконливих обставин, існування яких свідчить про факт його спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків тощо.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17, провадження № 61-11815св20.

Оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують факт ведення з ОСОБА_2 спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків у період понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті останньої 19 липня 2020 року вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Наведене неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення є підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2022 року відповідно до вимог статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Враховуючи те, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , то з останнього на користь Одеської міської ради підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1362 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем понад п`ять років відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Одеської міської ради () судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1362 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 25 серпня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко