Справа № 202/5961/23
Провадження № 2/202/1622/2023
29 червня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області про зняття заборони з нерухомого майна та виключення запису про обтяження, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, за результатами розгляду якого просив суд скасувати заборону на нерухоме майно та виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження № 3651784 від 28 серпня 2006 року на житловий будинок за адресою: будинок АДРЕСА_1 зареєстровану Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, архівний запис № 1311-21 від 15 березня 1993 року на підставі договору довічного утримання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . Наразі позивач не може реалізувати свого права щодо відчуження вказаного вище будинку, у зв`язку із наявністю обтяження, зареєстрованого Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області. Відповідний арешт було накладено на будинок на підставі договору довічного утримання, в інтересах минулого власника, на момент коли власником вказаного нерухомого майна був вже позивач на підставі договору дарування. Наразі відсутні будь-які підстави для дії такого обтяження.
Відповідач та третя особа (представники) в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 15 березня 1993 року ОСОБА_4 підписав договір довічного утримання згідно якого передав у власність ОСОБА_3 жилий будинок АДРЕСА_1 , за що ОСОБА_3 зобов`язалась пожиттєво утримувати ОСОБА_4 . Того ж дня, старшим державним нотаріусом, в зв`язку з посвідчення вказаного договору довічного утримання, було покладено обтяження на вказаний будинок до припинення договору довічного утримання.
В подальшому вказаний будинок було відчужено на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 16 лютого 1994 року.
4 липня 1995 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар жилий будинок АДРЕСА_1 , про що свідчить відповідний договір.
У відповідності до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 3651784, зареєстроване 28 серпня 2006 року за №3651784 реєстратором Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області; підстава обтяження: договір довічного утримання, б/н, 15 березня 1993 року, Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: будинок АДРЕСА_1 ; власник ОСОБА_3 , додаткові дані: архівний запис №1311-21 від 15 березня 1993 року; заявник Обласний державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області.
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як видно із матеріалів справи позивач 4 липня 1995 року набув право власності на нерухоме майно у спосіб та на підставах не заборонених законом, у відповідності до вимог чинного законодавства. В той же час, на відповідне нерухоме майно 28 серпня 2006 року було покладено обтяження на підставі договору довічного утримання посвідченого нотаріального ще 15 березня 1993 року.
Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що арешт було накладено на підставі договору довічного утримання від 15 березня 1993 року, укладеного особами, які були власниками такого нерухомого майна, а також те, що на момент реєстрації такого обтяження право власності вже було набуто позивачем на підставі іншого правочину від 4 липня 1995 року, який є дійсним, ні ким не оспорюється, суд приходить до висновку, що наразі відсутні підстави для продовження дії обтяження будинку на підставі договору довічного утримання від 15 березня 1993 року.
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями вищезазначеного Закону, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.
У відповідності до ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації обтяження на нерухоме майно, що вже належало позивачу, у даному конкретному випадку, судом має бути скасовано рішення Державної нотаріального архіву в Дніпропетровській області за № 3651784 зареєстроване 28 серпня 2006 року щодо заборони на житловий будинок за адресою: будинок АДРЕСА_1 , архівний запис № 1311-21 від 15 березня 1993 року на підставі договору довічного утримання, що буде відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечить поновлення порушеного права позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково (тобто без скасування заборони на нерухоме майно та виключення запису).
Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково.
На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області про зняття заборони з нерухомого майна та виключення запису про обтяження.
Скасувати рішення Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області за №3651784 зареєстроване 28 серпня 2006 року (15:18:12) щодо заборони на житловий будинок за адресою: будинок АДРЕСА_1 , архівний запис № 1311-21 від 15 березня 1993 року на підставі договору довічного утримання, б/н, 15 березня 1993 року Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора.
В іншій часині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 073, 00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 29 червня 2023 року о 15 год.00 хв..
Суддя Г.О. Кухтін