Справа № 199/4439/23
(2/199/1893/23)
23 серпня 2023 року
справа №199/4439/23
провадження №2/199/1893/23
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
секретаря судового засідання Терентієвої Я.О.
учасники справи:
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Індустріальний відділ м.Дніпра Державної міграційної служби
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ м. Дніпра Державної міграційної служби, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття громадянина з реєстраційного обліку, -
за участі учасників справи:
У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ м. Дніпра Державної міграційної служби, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття громадянина з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованою за вищезазначеною адресою, проте не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні платежі. Крім того, відповідач постійно чинить насильство у сім`ї, особливо до доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження.
Реєстрація відповідача ОСОБА_2 перешкоджає йому, як власнику, розпоряджатися своєю власністю, а тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в користуванні та володінні нерухомим майном шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою - квартира АДРЕСА_2 .
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечував. Зокрема, пояснив, що відповідач ОСОБА_2 є його дружиною, шлюб з якою з травня 2023 року розірвано. Вона проживає у квартирі, проте має інше житло. Була зареєстрована у квартирі, як дружина. ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, неодноразово вчиняла насильство у сім`ї, особливо по відношенню до доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження.
З інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 25.05.2023 вбачається, що в реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території міста Дніпра відсутні.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вона є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через сайт Судова влада України.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщеним належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2005 року, який заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2023 року розірвано.
Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою 25.10.2008 та зареєстрованих в реєстрі за №5-2013 та 5-2016 та свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження (наказу) Виконкому міської ради народних депутатів 22 листопада 1996 року №4/2141-96.
У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані - позивач ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.
Тобто, відповідач ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набула право користуванням цим житловим приміщенням.
Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Практика ЄСПЛ визначає, що будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Водночас, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як пояснив позивач у судовому засіданні, в ідповідач з ним спільним побутом не пов`язана, сімейні відносини з колишньою дружиною припинені.
Водночас, права членів (колишніх) сім`ї власника житла також підлягають захисту, тому визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, що фактично є позбавленням права на житло, має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.
Підставою позову є вимоги ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР. Позивач у позові зазначає, що ОСОБА_2 не мешкає в належній йому квартирі, не несе витрати по сплату комунальних платежів, не здійснює ремонт.
Водночас, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і лише у травні 2023 року їх шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року. У судовому засіданні позивач зазначив, що відповідач мешкає у спірній квартирі, проте веде аморальний спосіб життя та вчиняє насильство у сім`ї.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Дослідженими у судовому засіданні постановами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2023, 11.05.2023, 07.04.2023, 14.03.2023, 13.01.2023, 04.01.2023, 12.07.2023, 27.02.2023 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , неодноразово вчиняла насильство у сім`ї відносно своєї доньки ОСОБА_3 , 2005 року народження, за адресою їх проживання АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За встановлених обставин, позивачем не доведено позовні вимоги з підстав заявлених ним у позові, а тому у їх задоволенні слід відмовити. З інших підстав позов не заявлено.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, що він намагався врегулювати спір в досудовому порядку згідно Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» з урахуванням постанови Кабінету Міністрів від 07 лютого 2022 року N265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад".

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріальний відділ м. Дніпра Державної міграційної служби, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття громадянина з реєстраційного обліку - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2023 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_4 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_4 .

третя особа Індустріальний відділ м. Дніпра Державної міграційної служби, , місце знаходження пр. Слобожанський, 8, м. Дніпро, 49081.

Суддя О.Б. Подорець