ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2140/23 Справа № 199/9770/21 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бут Наталії Вікторівни на рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що з 06 грудня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року було розірвано. Від шлюбу народилося мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Технічний опис: житловий будинок літ.А-12, квартира АДРЕСА_2 , що складається із: 1 передпокій; 2 житлова; 3 ванна, 4 житлова, 5 туалет, 6 кухня, 7 житлова, 8 коридор, 9 кладова, І, ІІ лоджія, житловою площею 35,7 кв.м., загальна площа, 71,1 кв.м., згідно договору купівлі-продажу, ВСО №100218 реєстр.№3-9038 від 23 грудня 2005 року, посвідчений Шостою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою. Позивач зазначає, за час проживання в спірній квартирі вона дбала про добробут, виховувала дітей. Позивач вважає, що має право на 1/2 частину спірної квартири, яка придбана у шлюбі з відповідачем, та вона надавала дозвіл на придбання квартири, про що зазначено в договорі купівлі-продажу від 23 грудня 2005 року. Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Орієнтовна вартість квартири на день звернень до суду - 85000 доларів США, що в перерахунку на гривню по курс НБУ на день написання позову становить 2312000 грн. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_3 , що складається із: 1 передпокій; 2 житлова; 3 ванна, 4 житлова, 5 туалет, 6 кухня, 7 житлова, 8 коридор, 9 кладова, І, ІІ лоджія, житловою площею 35,7 кв.м., загальна площа, 71,1 кв.м., згідно договору купівлі-продажу, ВСО №100218 реєстр.№3-9038 від 23 грудня 2005 року, посвідчений Шостою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , що складається із: 1 передпокій; 2 житлова; 3 ванна, 4 житлова, 5 туалет, 6 кухня, 7 житлова, 8 коридор, 9 кладова, І, ІІ лоджія, житловою площею 35,7 кв.м., загальна площа, 71,1 кв.м., та судові витрати на правничу допомогу (т.2 а.с.1-4).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви відмовлено.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року, а саме скасовано заборону ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Судові витрати у вигляді судового збору віднесено за рахунок держави.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описок в рішенні суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (т.2 а.с.33).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описок в рішенні суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (т.2 а.с.35).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвоката Бут Н.В. просить рішення суду від 14 листопада 2022 року змінити, задовольнивши уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріальногоправа.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бут Н.В. залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У справі встановлено, з 06 грудня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1а.с.12).

Від шлюбу сторони мають двох дітей доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.15, 16).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Вказаним рішення суду встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2013 року (т.1 а.с.6).

Відповідно до договору дарування від 02 жовтня 2004 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_5 . Договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. (т.1 а.с.51).

23 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ Житлобудінвест було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ Житлобудінвест продали, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. Вартість квартири визначена 76 589 грн. (т.1 а.с.48, 49).

У п.2 цього договору зазначено, що покупець ОСОБА_2 купує зазначену квартиру за згодою подружжя ОСОБА_1 (заяву засвідчено нотаріально Шостою дніпропетровською держнотконторою 23 грудня 2005 року).

Слід вказати, що у договорі купівлі-продажу спірної квартири не зазначено про те, що квартира придбавається ОСОБА_2 у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а зазначено лише про те, що квартира придбавається за згодою подружжя ОСОБА_1 .

Цього ж дня - 23 грудня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М., ОСОБА_2 продав, а ТОВ Житлобудінвест купили 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_5 . Вартість 40/100 частин домоволодіння визначена 76 589 грн(т.1 а.с.98, 99).

23 грудня 2005 року між ТОВ Житлобудінвест та ОСОБА_2 було укладено Угоду про залік зустрічних вимог, відповідно до якої заліковані зустрічні вимоги сторін по сплаті згідно укладених договір купівлі-продажу: вимоги ТОВ Житлобудінвест до ОСОБА_2 на суму 76 589 грн. по сплаті квартири АДРЕСА_1 по договору купівлі-продажу від 23 грудня 2005 року та вимоги ОСОБА_2 до ТОВ Житлобудінвест на суму 76 589 грн. по сплаті 40/100 частин в домоволодінні АДРЕСА_5 по договору купівлі-продажу від 23 грудня 2005 року (т.1 а.с.102).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації право власності на квартиру АДРЕСА_1 з 24 січня 2006 року зареєстроване за ОСОБА_2 (т.1 а.с.50).

Відповідно до довідки №316 від 10 січня 2020 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.14).

У справі встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 23 грудня 2005 року у період шлюбу з ОСОБА_1 за кошти у розмірі 76 589 грн., які були отримані ОСОБА_2 від продажу 23 грудня 2005 року належної йому 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_5 , за кошти у розмірі 76 589 грн. Вказана частина домоволодіння належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 02 жовтня 2004 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що спірна квартира не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки хоч і була придбана відповідачем у період шлюбу з позивачем, але була придбана за особисті кошти відповідача у розмірі 76 589 грн., що були отримані ним від продажу належної йому на підставі вищевказаного договору дарування 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_5 .

Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що спірна квартира придбавалася ОСОБА_2 саме у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідна нотаріально посвідчена заява про те, що спірна квартира придбавається саме у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутня. У договорі купівлі-продажу квартири зазначено лише про те, що квартира придбавається ОСОБА_2 за згодою подружжя ОСОБА_1 .

Договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 від 23 грудня 2005 року не оскаржувався у встановленому законом порядку.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного зясування обставин справи, необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бут Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова