Справа № 2-2093/10
Провадження № 4-с/638/58/23
УХВАЛА

Іменем України

04 вересня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі :

головуючого судді - Щепіхіної В. В.,

при секретарі - Рєзнік І. П.,

за участю особи, що подала скаргу - ОСОБА_1 ,

приватного виконавеця - ОСОБА_2,

представник стягувача - Самойлова Є. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця, а саме відмову у задоволенні відводу приватного виконавця ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ :

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на рішення приватного виконавця ОСОБА_2 про відмову у задоволенні відводу приватного виконавця, в якій просить суд скасувати рішення приватного виконавця про відмову у задоволенні заяви про відведення ОСОБА_2 від 20.05.2023 та відвести приватного виконавця ОСОБА_2 від здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні за №68645968.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 5 593 000,00 грн. та судові витрати у сумі 1820,00 грн.. На даний час примусове виконання рішення здійснюється приватним виконавцем ОСОБА_2 19.05.2023 скаржник звернувся до приватного виконавця з клопотанням про відвід останнього від здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №68645968. Рішенням приватного виконавця від 20.05.2023 за №2857 у задоволенні клопотання відмовлено.

ОСОБА_1 зазначає, що в рамках кримінального провадження №0000665 від 19.12.2012 року встановлено, що боргова розписка на суму 700 000 дол. США є підробленою, а отже звернення для примусового виконання рішення суду до приватного виконавця з виконавчим листом є продовження шахрайських дій. Також, ОСОБА_2 є обвинуваченим саме як приватний виконавець у кримінальній справі №638/2856/22, а отже є підстави виразити недовіру такому виконавцю. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , що на думку ОСОБА_1 унеможливлює проведення виконавчих дій щодо такого майна, адже, встановлено заборону на його відчуження. Відмова ОСОБА_2 у задоволенні відводу викладена не у формі постанови як то передбачено вимогами ЗУ "Про виконавче провадження".

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги скарги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Приватний виконавець ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти доводів скаржника, просив в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що підстави, за якими ОСОБА_1 просить відвести виконавця, в ЗУ "Про виконавче провадження" відсутні, обгрунтована відповідь з мотивуванням підстав відмови у задоволенні клопотання була надана ОСОБА_1 листом від 20.05.2023 за №2857.

Представник стягувача, адвокат Самойлов Є. Ю., в судовому засіданні також заперечував проти задоволення скарги, оскільки вважає її безпідставною, ОСОБА_1 не зазначив яке його право порушено та жодними матеріальними та процесуальними нормами не регулюються заявлені останнім підстави для відводу.

Розглянувши скаргу, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні вважає, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено (справа №№2-2093/10). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 5593000,00 грн. та судові витрати у сумі 1820,00 грн.. Рішення набрало законної сили.

Також встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця ОСОБА_2 перебуває виконавчий лист №2-2093/10 від 19.01.2022 року (виконавче провадження №68645968).

19.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця ОСОБА_2 з клопотанням про винесення недовіри та відвід приватного виконавця ОСОБА_2 від здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №68645968.

20.05.2023 року приватний виконавець у відповідь на клопотання боржника склав на направив ОСОБА_1 лист за №2857, в якому зазначив, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 з посиланням на норми діючого законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:

1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи;

виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб.

пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними;

2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;

3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;

4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Здійснення відводу приватного виконавця, підстави для відводу, наслідки відводу та порядок розгляду заяв про відвід чітко зазначено в Законі України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» питання про відвід приватному виконавцю, який не заявив самовідвід, вирішується самим приватним виконавцем у строк до п`яти робочих днів після надходження заяви про відвід.

У випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України 02.04.2012 за №512/5 (надалі Інструкція), постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Під час дослідження листа приватного виконавця за №2857 від 20.05.2023 року встановлено, що останній не відповідає вимогам, зазначеним в Інструкції та ЗУ "Про виконавче провадження", а відповідь, зазначена в ньому, не може бути визнана такою, що викладена у формі рішення виконавця про відмову у задоволенні клопотання про відвід приватного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 5, 23, 78 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України 02.04.2012 за №512/5, ст.ст. 18, 255, 259-261, 353 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця, а саме відмову у відводі приватного виконавця ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 розглянути заяву від 19.05.2023 ОСОБА_1 про відвід приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 від ведення виконавчого провадження №68645968 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадженні», повідомивши про результати її розгляду в установленому Законом порядку.

В задоволенні іншої частини вимог скарги- відмовити.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Щепіхіна В.В.