Справа № 464/7703/21 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/2460/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.08.2021 він помилково перерахував на користь відповідача ОСОБА_2 кошти у сумі 200 грн з призначенням платежу «Переказ особистих коштів, Дорожня сумка», що підтверджується платіжним дорученням №Р24А1474859 та фіскальним чеком АТ КБ «Приватбанк». Однак жодних правочинів між ними укладено не було. Позивач 04.10.2021 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення безпідставно набутих коштів. Дану вимогу відповідач отримав 07.10.2021 за адресою АДРЕСА_1 . Однак вимога залишилася без задоволення. На підставі вищевикладеного, просив стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих коштів в сумі 200 гривень, 0,18грн. -3% річних, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 березня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих коштів відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що посилання суду першої інстанції виключно на твердження відповідача, який повідомив, що у відповідача не має картки № НОМЕР_1 , і що ОСОБА_2 не отримував від позивача жодних коштів є недостатнім та необґрунтованим. Зокрема, суд не звернув увагу на той факт, що відповідач міг надати недостовірну інформацію про свої карткові рахунки і ввести суд в оману шляхом приховування такої інформації. Крім цього, кошти, які були помилково перераховані на користь відповідача підтверджуються платіжним дорученням № Р24А1474859 та фіксальним чеком АТ КБ «Приватбанк».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 28.08.2021 перерахував на рахунок № №№ НОМЕР_1 кошти у сумі 200 грн з призначенням платежу «Переказ особистих коштів, Дорожня сумка», що підтверджується платіжним дорученням №Р24А1474859 та фіскальним чеком АТ КБ «Приватбанк».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Глібовичі Перемишлянського району з 29.10.2003 зареєстрований в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Предметом регулювання глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» Цивільного кодексу Україниє відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Пунктом 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку належного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України« Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 покликається на те, що помилково здійснив переказ коштів саме на картковий рахунок ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії платіжного доручення №Р24А1474859 в графі отримувач не зазначено, що отримувач коштів саме ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_2 належить картка № НОМЕР_1 .

Таким чином, переказ коштів позивачем здійснювався не на рахунок відповідача, а на рахунок іншої особи, оскільки відповідач довів, що такої картки у нього не було і не має, жодних коштів він не отримував.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.02.2023

Головуючий

Судді