провадження № 2/521/3292/23
01 вересня 2023 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді Михайлюка O.A.,
при секретарі Жезняк Т.А.,
розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «НоваПей» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, посилаючись на те, що відповідач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг (ПНФП) Філії №3 ТОВ «НоваПей».
Представник позивача, відповідно до позовної заяви, просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в спрощеному провадженні, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що Наказом начальника відділу кадрового обліку № 3301-к від 09 грудня 2022 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії № 3 ТОВ «НоваПей» з 12 грудня 2022 року по 31 березня 2023 року на умовах строкового трудового договору, у зв`язку з сімейними обставинами, на основне місце роботи на умовах підсумованого обліку робочого часу з погодинною оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з режимом роботи на умовах повного робочого часу.
З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, які належать ТОВ «НоваПЕй» між ОСОБА_1 та ТОВ «НоваПей» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
Згідно з п. 1 цього договору працівник, що займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.
Також судом встановлено, що відповідач ознайомилася з Посадовою інструкцією касира пункту надання фінансових послуг філії №3 ТОВ «НоваПей, про що свідчить її підпис від 12 грудня 2022 року про ознайомлення.
Відповідно до вказаного акту на підставі Положення про ведення внутрішніх касових операцій у національній валюті в пунктах надання фінансових послуг ТОВ «НоваПей» проведена інвентаризація коштів, що обліковуються в касі (сейфі) ПНФП станом на 10 квітня 2023 року 12 годині 07 хвилині; встановлено обсяг коштів: 101015 (сто одна тисяча п`ятнадцять) гривень 40 (сорок) копійок, надлишок 0 (нуль) гривень, нестача 0 (нуль) гривень.
У вказаному акті касир ПНФП ОСОБА_1 вказала, що кошти вона привласнила на власні потреби, зобов`язалася погасити нестачу до 12 квітня 2023 року, свою провину визнала.
Наказом Генерального директора № 1240-к від 25 квітня 2023 року «Про припинення трудового договору» звільнено ОСОБА_1 , касира ПНФП філії № 3 ТОВ «НоваПей» (Одеса) 25 квітня 2023 року у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України; вказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 9 календарних днів та щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за 1 календарний день.
Відповідачем не надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів на підтвердження цих заперечень.
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
Згідно ст. 131 КЗпП роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Відповідно до ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток.
Згідно з п. 3 цієї Постанови у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Згідно п. 4 Вищевказаної Постанови якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.
Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
З досліджених в ході розгляду матеріалів справи судом встановлено, що відповідач була прийнята на роботу та до її посадових обов`язків входило обслуговування товарно-матеріальних цінностей. За умовами договору на неї покладена повна матеріальна відповідальність за незабезпечення ввірених їй матеріальних цінностей.
Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні, що підтверджується платіжною інструкцією від 03 травня 2023 року №ПФ597899.
Оскільки позовну вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної працівником задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130-132, 134 КЗпП України, ст. 22 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником задовольнити частково.
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.Михайлюк