Провадження № 22-ц/812/730/23 Суддя першої інстанції Баранкевич В.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2023 року м. Миколаїв Справа № 482/2336/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_4 , на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Баранкевич В.О., повний текст якого складено 10 квітня 2023 року, в залі судового засідання в м. Нова Одеса, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Дениса Вадимовича, Новоодеської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та надання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги,

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В., служби у справах дітей Новоодеської районної державної адміністрації, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та надання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2018 року до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Новоодеську районну державну адміністрацію, як орган опіки та піклування.

Доводи позову обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 із 14 листопада 1981 року.

Від шлюбу вона та ОСОБА_6 мають спільну дитину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 червня 1988 року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 одружився із ОСОБА_8 . Від шлюбу в них з`явилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часом шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_8 , в січні 2008 року ОСОБА_6 повернувся жити до неї.

Починаючи із січня 2008 року до моменту смерті ОСОБА_6 , вона і ОСОБА_6 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, приймали участь у спільних витратах, мали взаємні права та обов`язки, проживали постійно й безперервно разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, взаємовідносини мали сімейний характер, вона постійно піклувалась про чоловіка, оскільки він був інвалідом II групи та потребував сторонньої допомоги.

Його рідні діти жили окремо та допомоги не надавали.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

Його поховання відповідно до довідки Дільничої сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 17 вересня 2018 року № 430 здійснювала вона.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 10,7156 га, кадастровий номер: :01:000:0145, розташована у Новоодеському районі Миколаївської області.

З метою прийняття спадщини померлого, вона звернулася до приватного нотаріуса Філіпенка Д.В. та подала заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом було роз`яснено, що позивач не може оформити спадщину разом із спадкоємцями першої черги, оскільки не перебувала із спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі на час смерті і не є дружиною померлого.

За життя спадкодавець заповіту не склав.

Вона вимушена в судовому порядку встановити факт проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Також, вона вважає, що оскільки тривалий час піклувалась про ОСОБА_6 , внаслідок його тяжкої хвороби, то має право одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дільниче, Новоодеського району, Миколаївської області, визнати ОСОБА_5 спадкоємицею четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дільниче, Новоодеського району, Миколаївської області та надати ОСОБА_5 право на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дільниче, Новоодеського району, Миколаївської області, разом із спадкоємцями першої черги.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2023 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по 24 липня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано ОСОБА_5 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надано ОСОБА_5 право на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкоємцями першої черги.

Стягнуто з ОСОБА_2 1 057.20 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 057.20 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовом.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з тим, що всі сторони визнали факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по 24 липня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , то вказані обставини доказуванню не підлягають, та вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Суд дійшов висновку, що підстави щодо зміни ОСОБА_5 черговості одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Дільниче, Новоодеського району, Миколаївської області наявні, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, безпорадного стану спадкодавця у зв`язку із тяжкою хворобою, за наявності яких у ОСОБА_5 виникло право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною 2 статті 1259 ЦК України, їхнє спільне проживання протягом тривалого часу однією сім`єю як чоловіка та дружини, що доведено у судовому порядку, їх піклування один про одного як матеріальне так і духовне.

Частково не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині визнання ОСОБА_5 спадкоємцем четвертої черги за законом та надання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач вважає себе спадкоємцем першої черги, оскільки протягом тривалого часу проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та доглядала за померлим, який знаходився у безпорадному стані.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність п`яти юридичних фактів, встановлених у судовому порядку.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти обставин.

В судовому засіданні було досліджено акт опитування від 11 вересня 2018 року, який було надано позивачем, де крім іншого було зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працювали та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували, вчили спільну дитину, онуку.

Таким чином спільна праця та ведення спільного господарства свідчать про відсутність безпорадного стану ОСОБА_6 , адже ці обставини свідчать про можливість здійснювати дії направлені на забезпечення своїх елементарних потреб. Жодного посилання на фізичні обмеження у зв`язку зі здоров`ям та віком у поясненнях осіб не зазначено.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 43-К, з 2011 року по липень 2018 року ОСОБА_6 у повному безпорадному стані не перебував, але мало місце часткове обмеження його можливостей у зв`язку з тяжкою серцево-судинною хворобою, що викликала інвалідізацію хворого.

У повному обсязі з 2011 року по липень 2018 року ОСОБА_6 самостійно забезпечити умови свого життя у зв`язку з хворобою не мав можливості, через нездатність виконувати тяжку роботу, а потім і труд середньої тяжкості.

У вказаний період часу ОСОБА_6 потребував часткового (не повного) стороннього догляду, допомоги та піклування, так як через хворобу був не здатен самостійно забезпечити умови свого життя у повному обсязі.

З огляду на судову практику, для задоволення позовних вимог особа повинна перебувати в безпорадному стані, тобто в повному безпорадному стані, а з огляду на висновки експертизи особа в такому стані не перебувала. Законодавцем не передбачено розмежування чи класифікації безпорадного стану на частковий або неповний.

Також вагомим є той факт, що представником позивача не надано доказів звернення позивача до відповідних служб для оформлення опіки над ОСОБА_6 .

За таких обставин необхідно було відмовити в позові в частині зміни черговості спадкування та надання позивачу права спадкування зі спадкоємцями першої черги.

Зверненню до суду з позовом має передувати вирішення питання про видачу спадкоємцю нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 після чого була відкрита спадщина. Шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини спливав 24 січня 2019 року. Після спливу шестимісячного строку особа, яка вважає себе спадкоємцем відповідної черговості могла звернутись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину та отримати свідоцтво або постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач подав позовну заяву до закінчення шестимісячного строку, а саме 07 грудня 2018 року. Матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_5 зверталась до нотаріуса з відповідною заявою, але матеріали справи не містять допустимих та належних доказів такого факту.

За такого, оскаржуване рішення постановлено на підставі невідповідних висновків матеріалам справи і прийняте рішення, не ґрунтується на вимогах Закону.

На день слухання справи від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дільниче, Новоодеського району, Миколаївської області помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Дільничною сільською радою Новоодеського району Миколаївської області.

Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 на час його смерті були відповідачі у справі: його неповнолітній син ОСОБА_3 , 2001 року народження та дочка ОСОБА_2 , які вчасно подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Крім того в межах встановленого законом строку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася й позивач ОСОБА_5 , де зазначила, що померлий є її чоловіком, з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З наданих позивачем медичних документів встановлено, що померлий мав тяжке хронічне захворювання серцево-судинної ситеми, у зв`язку з чим в 2009 році йому було встановлено ІІ групу інвалідності, перебував на диспансерному нагляду та йому було призначено проходження два-три рази на рік стаціонарне лікування в кардіоцентрі. Останній не працював, отримував пенсію по інвалідності.

Згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи № 43-К від 09 липня 2021 року ОСОБА_6 з 2011 року до липня 2018 року ОСОБА_6 у повному безпорадному стані не перебував, але мало місце часткове обмеження його можливостей у зв`язку з тяжкою серцево-судинною хворобою, що викликала інвалідізацію хворого; з 2011 по липень 2018 року ОСОБА_6 самостійно забезпечити умови свого життя у зв`язку з хворобою не мав можливості через нездатність виконувати тяжку роботу, а потім і труд середньої тяжкості; останній у вказаний період часу потребував часткового (не повного) стороннього догляду, допомоги та піклування, так як через хворобу був не здатен самостійно забезпечити умови свого життя у повному обсязі.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом та надання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

- перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

- друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

- третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

- четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У справі, що переглядається судом першої інстанції встановлено та не оспорюється скаржником, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по 24 липня 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто позивач проживала з померлим однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (більше десяти років).

За такого ОСОБА_5 в силу статті 1264 ЦК України одержала право на спадкування у четверту чергу, суд першої інстанції, задовольняючи таку позовну вимогу, тільки підтвердив таке право позивача визначеного цією нормою закону.

Відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин, про що зазначено в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/8452/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14, від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача ОСОБА_3 з висновками суду першої інстанції, що померлий тривалий час перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби. При цьому скаржник посилається на акт опитування від 11 вересня 2018 року, де крім іншого було зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працювали та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували, вчили спільну дитину, онуку, що на думку відповідача, свідчить про відсутність безпорадного стану ОСОБА_6 . Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як встановлено у справі, що переглядається ОСОБА_6 страждав на тяжку хворобу серця у зв`язку з чим з 2009 року мав інвалідність ІІ групи, у зв`язку з чим потребував частого стаціонарного лікування, був непрацездатний.

Отже з огляду на надані позивачем медичні документи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду, що ОСОБА_6 за життя унаслідок тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані. Ті обставини, що у висновку комплексної судово-медичної експертизи, проведеної посмертно за медичними документами ОСОБА_6 , розмежовані періоди перебування останнього в повному безпорадному стані або частковому, не мають значення для визначення безпорадного стану померлого. Сам факт наявності у ОСОБА_6 тяжкого захворювання, надання йому статусу інваліда ІІ групи та тривалість такого захворювання протягом десяти років, свідчить про його безпорадний стан, який потребує стороннього догляду.

Не заслуговують на увагу також аргументи скарги про те, що позивачем не надано доказів щодо її звернення до відповідних служб для оформлення опіки над ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини справи не свідчать про те, що померлий за життя потребував встановлення над ним опіки.

Також є безпідставними твердження в апеляційній скарзі про те, що зверненню до суду з вказаним позовом має передувати вирішення питання про видачу спадкоємцю нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що особа звертається до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщину відповідно до приписів статті 1269 ЦК України. Як встановлено матеріалами спадкової справи з такою заявою позивач звернулася до приватного нотаріуса у строки визначені законом. Для вирішення в подальшому питання про отримання свідоцтва ОСОБА_5 звернулася до суду за встановленням факту проживання однією сім`єю з померлим та визначення черговості.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із тим, що, задовольняючи позовну вимогу про визначення та зміну черговості спадкування відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України, суд першої інстанції виходив з доведеності факту тривалого проживання позивача із спадкодавцем та піклування позивача про нього.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд першої інстанції, правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, з якими погоджується апеляційний суд.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2023 року в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на відповідача ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 вересня 2023 року.