КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №358/689/22 Головуючий у І інстанції - Галаган В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Богуславської міської ради Обухівського району Київської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь установи чи особам, яким буде передана дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини.

В обґрунтування вимог зазначала, що 14 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Вказувала, що вона є матір`ю померлої ОСОБА_5 та до настання смерті ОСОБА_5 відповідач з дитиною проживали разом із позивачем у м. Богуслав Київської області.

Зауважувала, що після смерті дружини відповідач не взяв на себе зобов`язання по вихованню, догляду за дитиною, яка важко переживала смерть матері. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, з якою склалися доброзичливі стосунки. Відповідач тривалий час не цікавиться здоров`ям дитини, його освітою, не займається вихованням. Позивач ніколи не створювала перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, відповідач обізнаний щодо місця проживання дитини, однак самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Посилалася на те, що позбавлення батьківських прав батька дитини необхідне для встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , оскільки позивач не може в повній мірі виконувати обов`язки щодо онука та мати на нього права передбачені законодавством України.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У мотивування вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з 26 березня 2020 року отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника на утриманця ОСОБА_3 , яку перераховував дитині, проте з січня 2023 року припинив перерахування пенсії. Будь-які інші кошти від батька дитини не надходили.

Зауважує, що батько зустрічався з дитиною ОСОБА_3 за 3 роки лише 3 рази, навіть по телефону з дитиною не спілкується.

Вказує, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 або члени її сім`ї дійсно чинять перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином.

Посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Зокрема, не вчинив жодних дій для отримання дитиною паспорта; із актів обстеження умов проживання вбачається, що батько у вихованні сина участі не приймає, умови навчання для ОСОБА_3 створює та забезпечує належний догляд бабуся; на прийом до лікаря дитина приходить у супроводі бабусі ОСОБА_1 або тітки ОСОБА_8 ; згідно довідки тренера ФК «Карат» Богуславської ДЮСШ батько ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся.

12 липня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, рішення суду першої інстанції - без змін.

Уважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутність спілкування батька з сином і неприйняття ним участі у його вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є складні відносини, що склалися між сторонами на ґрунті взаємних образ і звинувачень, та судом не встановлено переконливих доказів винної поведінки відповідача щодо нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Також місцевий суд визнав необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліментів, оскільки позивачем не визначено особу отримувача аліментів, позивач не являється опікуном дитини.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_5 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 08 лютого 2008 року, актовий запис № 400.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31 березня 2020 року, актовий запис № 105.

Згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого відділом РАГС м. Богуслав Київської області від 16 липня 1983 року, її матір`ю є ОСОБА_1 .

Згідно Довідки, виданої КП «Богуславблагоустрій» від 11 серпня 2022 року №1568, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований, однак проживає за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2019 року разом із позивачем ОСОБА_1 та членами її родини.

За даними характеристики, складеної директором ОЗО Богуславського академічного ліцею № 1, ОСОБА_3 навчається в ліцеї з вересня 2020 року, зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень, спокійний, товариський, стриманий, доброзичливий, легко йде на контакт; проживає разом із бабусею ОСОБА_9 , яка відповідально ставиться до виховання та розвитку дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями, вдома створені всі житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, в сім`ї відсутнє психічне та фізичне насильство до дитини.

27 листопада 2020 року та 05 серпня 2022 року складено Акти обстеження житлових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , затверджені Богуславською міською радою Богуславського району Київської області, відповідно до яких дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2019 року проживає в будинку його бабусі ОСОБА_1 , кімната, в якій проживає дитина, поділена між ним та братом, хлопчик має власне ліжко та особисте місце для навчання, розвитку, має власний одяг, з 12 березня 2020 року дитина не їздить до школи в м. Київ, навчається в Богуславському академічному ліцеї № 1.

Згідно Довідки від 09 серпня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається в футбольній команді «Карат» Богуславської ДЮСШ, в період тренувань та участі у змаганнях всі питання, пов`язані з участю та забезпечення всім необхідним, участі у роботі в батьківському комітеті займалися рідні: тітка, дід та бабуся, батько ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся і участі у жодному процесі не приймав.

25 липня 2020 року батько дитини ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Богуславської державної адміністрації із заявою-поясненням, відповідно до якої батьком повідомлено про те, що він не припинив спілкування та підтримку дитини ОСОБА_3 , однак родичі почали чинити опір у спілкуванні з сином. Зважаючи на емоційну травму дитини від смерті матері, він не наважувався забрати дитину силоміць, оскільки це призведе до супротиву та скандалу, що завдасть дитині більшої травми. Враховуючи наведене, батько дитини просив Службу розглянути можливість допомоги психолога в його присутності.

25 січня 2023 року Виконавчим комітетом Богуславської міської ради затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту Висновку вбачається, що Комісією встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 з грудня 2019 року фактично проживає та перебуває на утриманні та вихованні своєї бабусі, ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 за вказаною адресою не з`являвся з 01 вересня 2020 року по теперішній час. Мати дитини ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Присутня на засіданні Комісії ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини ОСОБА_2 після смерті дочки та протягом тривалого часу не приймав участі у житті хлопчика, хоча вона сприяла постійним зустрічам та спілкуванню ОСОБА_3 з батьком. Впродовж останніх років батько дитини припинив приймати належну участь у вихованні та утриманні сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не відвідує його за місцем проживання, навчання, належним чином матеріально не утримує. Незабезпечення участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3 підтверджено характеристикою ОСОБА_3 . Інформація, характеризуюча особу ОСОБА_2 про наявність чи відсутність заборгованості по сплаті аліментів на користь дитини, про підтвердження чи відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, про перебування чи не перебування на обліку у нарколога чи психіатра, що могло б свідчити про наявність чи відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, про перебування чи не перебування на обліку у нарколога чи психіатра, що могло б свідчити про наявність алкогольної чи наркотичної залежності, а також наявність об`єктивних причин неможливості виконувати батьківські обов`язки, Комісії не була надана та невідома. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опіки та піклування вважав, що ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина та дійшов висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є донькою позивача та рідною сестрою покійної матері дитини, ОСОБА_5 . Зазначила, що її сестра та відповідач були одружені до часу смерті сестри, проживали з дитиною разом до 2018 року, після чого відповідач вигнав сестру з дитиною з дому та вона проживала у двох із сином на орендованій квартирі до 2020 року. Відповідач погрожував позбавити сестру батьківських прав та відібрати у неї сина. Після смерті сестри, неповнолітній ОСОБА_3 , перебував у важкому психологічному стані, тому залишився проживати в родині позивача по справі, з дідусем, свідком та її дитиною в м. Богуслав, де після смерті матері відвідує школу. При цьому неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований за місцем проживання бабусі, матері відповідача в м. Києві. Відповідач має на праві власності квартиру, однак свідок не обізнана щодо його місця роботи. Відповідач не був присутнім на похованні своєї дружини, навідався до дитини вже після смерті дружини, матері дитини ОСОБА_5 . Представник Служби у справах дітей телефонувала відповідачу, який поскаржився, що свідок украла у нього дитину ОСОБА_3 та забороняє побачення батька та дитини. Однак, без дозволу відповідача неможливо було влаштувати дитину до школи та неможливо у подальшому оформити необхідні документи, встановити опіку. На протязі шести місяців після смерті дружини відповідач цікавився сином, приїздив до нього в м. Богуслав, придбав дитині мобільний телефон, приймав участь у придбанні канцелярських товарів, одягу та взуття з метою підготування дитини до школи та відвідування занять з футболу. Відповідач оформив пенсію після смерті матері дитини та щомісячно її перераховував свідку задля утримання дитини, однак припинив надавати пенсію з 28 січня 2023 року, додатково коштів відповідач дитині не надавав. Свідок впевнена, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її розвитком, навчанням та подальшою долею, тому має бути позбавлений батьківських прав, що надасть можливість позивачу оформити опіку над дитиною.

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі №739/1957/17-ц.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до статей 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Як зазначалось вище, у Висновку Виконавчого комітету Богуславської міської ради від 25 січня 2023 року, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги Висновок, складений Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради, затверджений 25 січня 2023 року, оскільки під час розгляду справи встановлено, що матеріали справи не містять даних про те, що відповідач був повідомлений про день та час засідання комісії та взагалі знав про те, що позивач ініціювала таке звернення до органу опіки і піклування, а також у справі відсутні докази того, що орган опіки та піклування здійснив заходи встановлення зв`язку із відповідачем з метою об`єктивного з`ясування обставин його участі у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, врахувавши при цьому лише пояснення позивача.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, надавши оцінку показанням свідка, врахувавши бажання відповідача відновити спілкування з дитиною та приймати участь у його вихованні, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 з огляду на те, що свідок підтвердила надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини та перерахування ним пенсії на дитину; дитина зареєстрована за місцем проживання матері відповідача, який також має на праві власності житло; відповідач звертався до Служби у справах дітей та надав пояснення з приводу конфліктної ситуації, яка склалась між відповідачем та родичами дружини відносно дитини ОСОБА_3 після смерті його матері ОСОБА_5 , аналогічні пояснення відповідач надав суду у письмовому відзиві на позовну заяву та заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, вказував на те, що між ним та позивачем після смерті дружини склались неприязні стосунки, тому позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Зважаючи на викладене та співставляючи інтереси окремої особи, у право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, позбавлення батьківських прав відповідача не буде кращим заходом для дитини, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо його безпечного виховання, захисту його здоров`я, не сприятиме захисту його прав взагалі, а навпаки невжиття такого заходу має створити умови дитині і батькові для належного їх спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявляє таке бажання, що, відповідно, створить умови для додаткових гарантій дитини.

Окрім того, враховуючи викладені вище обставини, зважаючи на пояснення сторін та покази свідка, колегія суддів ураховує те, що відповідач ОСОБА_2 та його син проживають окремо, в різних сім`ях, можливості щодо участі відповідача у вихованні дитини є обмеженими, зокрема з тієї причини, що між сторонами склалися складні відносини на ґрунті взаємних образ і звинувачень.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та перегляду в апеляційній інстанції не встановлено переконливих доказів винної поведінки відповідача щодо нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Також суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліментів, оскільки позивачем не визначено особу отримувача аліментів, позивач не є опікуном дитини, що позбавляє суд можливості надати оцінку наявності підстав для вирішення вимог позивача в цій частині позову.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, викладеним в позовній заяві, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник