Справа № 467/286/23
Провадження № 2/467/92/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області Дроботун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою, поданою адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року адвокат Рубан С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2009 року по 2021 рік позивач проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які постійно проживають з позивачем. Посилаючись на те, що з 2021 року відповідач самоусунулась від виховання доньок і з того часу не цікавиться їх долею, позивач має можливість забезпечити належні умови для нормального утримання, догляду та виховання доньок, так як проживає у приватному будинку з частковими зручностями, що належить його матері на праві приватної власності, де створені всі умови для проживання дітей, здійснює їх матеріальне забезпечення, має постійне місце роботи та стабільний дохід, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, представник позивача прохав визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з позивачем як батьком дітей.

Ухвалою суду від 27 березня 2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив по справі, у якому вона заперечувала проти задоволення позовної заяви. Вказала, що з 2009 по 2021 роки вона проживала разом з відповідачем без укладення шлюбу. З ними проживали і їх малолітні діти. Після припинення спільного проживання і ведення спільного господарства у 2021 році вона тимчасово залишила дітей разом з їхнім батьком, сама переїхала на постійне місце проживання до м.Одеса, де і зараз проживає без реєстрації у орендованому житлі. Її переїзд був вимушений, оскільки спільне життя з позивачем не склалося. У неї з позивачем існувала домовленість, що поки вона не облаштується і не знайде роботу за новим місцем проживання, то діти тимчасово будуть проживати з батьком, а потім мала намір забрати їх до себе. Домовленості щодо постійного місця проживання з батьком між ними не було.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що у період з 2009 року по 2021 рік він проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. У цей час відповідач періодично виїзджала на заробітки. На даний час відповідач проживає у м.Одеса на орендованій квартирі. Відсутність рішення суду про визначення місця проживання дітей разом з ним унеможливлює реєстрацію дітей за місцем його проживання. Відповідач у стані алкогольного сп`яніння неодноразово телефонувала йому та стверджувала про те, що вона відбере у нього дітей до звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Представник позивача підтримав доводи позивача.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що сім`я не перебуває на обліку як така, що опинилася у складній ситуації. Мати дітей часто залишала постійне місце проживання та виїзджала на заробітки. Дітьми опікуються їх батько та бабуся. У ході її розмови з дітьми діти їй повідомили про те, що матір до них не приїзджала. На засіданні виконкому відповідач не була присутня. У ході телефонної розмови відповідач 04 квітня 2023 року повідомила їй про те, що вона проживає у м.Одеса, власного житла у відповідача немає, матеріально забезпечувати дітей вона не має змоги.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання двічі не з`явилася без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлялася за місцем реєстрації.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини .

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2009 року по 2021 року сторони та діти проживали в смт. Арбузинка Первомайського району Миколаївської області.

В подальшому між сторонами виник спір щодо того, з ким із батьків мають проживати діти.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в м. Одеса на орендованих квартирах.

Зі змісту характеристик на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , наданих Арбузинським ліцеєм №2 ім. Т.Г. Шевченко Арбузинської селищної ради Миколаївської області вбачається, що батько дітей зацікавлений у навчанні доньок, займається їх вихованням.

Позивач працевлаштований трактористом у фермерському господарстві «С.В.Агро-Юг», проживає у житловому будинку, що належить його матері на праві приватної власності, може забезпечити всі необхідні умови для проживання дітей, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 лютого 2023 року.

Відповідач доказів щодо свого матеріального стану та інформацію щодо місця свого проживання у м.Одеса суду не надала.

Відповідно до положень ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо визначення її місця проживання.

Допитані у судовому засіданні неповнолітні діти ОСОБА_4 (13 років) та ОСОБА_5 (10 років) надали суду пояснення про те, що їх матір разом з ними не проживає більше двох років. Матір їх матеріально не підтримує, не купує їм подарунки, незважаючи на власні обіцянки. За два роки вони один раз були у матері у м.Одеса. Виразили бажання залишитися проживати разом з батьком, оскільки вони звикли проживати в смт. Арбузинка разом з батьком та бабусею.

Згідно висновку органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради від 07 квітня 2023 року є доцільним визначити місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1 .

За таких умов, оскільки діти тривалий час проживають з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку їх особистості, він надає дітям житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дітей є звичним та природнім, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, необхідність забезпечення дітей турботою, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що місцем проживання дітей слід визначити місце проживання їх батька, що буде відповідати їх інтересам та вимогам закону. При цьому, визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє матір права виховувати дітей, утримувати їх, спілкуватися з ними.

Суд вважає, що проживання дітей в сім`ї матері, яка не має власного житла, оскільки його орендує в іншому населеному пункті, не буде сприяти забезпеченню найкращих інтересів дітей, які бажають проживати з батьком, за їх постійною адресою, зареєстрованого місця проживання, гармонійному розвитку та зв`язку, при цьому в суді не знайшлось підтверджень, що батько перешкоджав у побаченнях і прийнятті участі матері у вихованні дітей.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову у позову.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву, подану адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива