Справа № 932/181/23
Провадження № 2/932/47/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кондрашова І.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 6225, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 9 547, 15 грн.

Позивач вважає оскаржуваний виконавчий напис незаконним, протиправним і таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 ніколи не підписувала нотаріально посвідченого кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», а чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого Постановою КМУ № 662, від 26.11.2014 року, передбачає можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку лише за нотаріально посвідченим договором. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено наявності безспірної заборгованості, оскільки сума заборгованості самостійно розрахована відповідачем. У виконавчому написі відсутні розрахунки періоду виникнення заборгованості та законності підстав нарахування процентів та комісії. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного реєстру нотаріусів, діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. зупинена, що також свідчить про сумнівний характер оскаржуваної нотаріальної дії. Також нотаріусом не перевірено, чи підтверджують надані стягувачем документи безспірність заборгованості, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Виходячи з викладеного, позивач просить суд скасувати та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., за реєстр. № 6225, про стягнення ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 9 547, 15 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2023 року позовна заява залишена без руху, наданий строк 10 днів для усунення її недоліків.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін.

Позивач та представник в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог повністю. Просить розглядати справу у їх відсутність.

Третя особа в судове не з`явився, повідомлений у встановленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність належним чином повідомлених сторін, представників та третьої особи, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 08.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 6225, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 9 547, 15 грн.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис повинен містити дату його вчинення (рік, місяць, число), найменування посади, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі Перелік), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Спірний виконавчий напис вчинено на підставі п. 2 Переліку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї дати законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Крім того, станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису редакція Переліку не передбачала можливості стягнення заборгованості в безспірному порядку на підставі угоди, яка укладена в письмовій формі. Так, згідно п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди.

Доказів того, що кредитний договір між ОСОБА_1 та первісним кредитором був укладений у нотаріальній формі, суду не надано.

Відтак, суд виходить з того, що нотаріальна форма кредитного договору не дотримана, що є самостійною і достатньою підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису недійсним.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд констатує, що в момент вчинення виконавчого напису від 08.02.2021 року, за реєстр. № 6225, були відсутні правові підстави для одержання виконавчого напису, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Отже, процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Доказів надсилання повідомлень ОСОБА_1 про необхідність виконання основного зобов`язання, матеріали справи не містять, а отже нотаріусом всупереч вимогам підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинено виконавчий напис за відсутності повідомлення боржника про порушення основного зобов`язання та необхідність добровільного повернення суми позики протягом 30 днів із дня отримання відповідного повідомлення.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Кредитна заборгованість виникла у 2018-му році, проте нотаріусом не перевірено, коли виникло право вимоги у стягувача ТОВ «Фінпром Маркет», а також не з`ясовано, скільки минуло часу з дня виникнення права вимоги, що є передумовою вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання документів на підтвердження безспірної заборгованості.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі: чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, зокрема чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Проте заборгованість, яку пропонується стягнути з відповідача, не має ознак безспірності, оскільки по-перше, така заборгованість не визнається ОСОБА_1 ; по друге, для нарахування пені та комісій спливли встановлені законом строки спеціальної позовної давності, що унеможливлює нарахування таких складових заборгованості; по-третє, заборгованість є простроченою і проблемною, з моменту виникнення права вимоги вочевидь минуло більше ніж 3 роки, тому кредитор втрачає право вимагати повернення боргу.

Наведені обставини у сукупності вказують на те, що заборгованість ОСОБА_1 не є безспірною, однак нотаріус такі факти належним чином не перевірив, тому видача виконавчого напису є передчасною.

Таким чином, з огляду на те, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису від 08.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., за реєстр. № 6225, про стягнення ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 9 547, 15 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Однак позовна вимога про скасування виконавчого напису не відповідає способу захисту, що встановлений законом, і такий спосіб захисту як скасування виконавчого напису, не може вважатись ефективним. Тому в цій частині позову слід відмовити. Відтак, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, суд відзначає таке.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Як вбачається з Акту № 2 від 26 грудня 2022 року, виконавцем були надані послуги правничої допомоги, а саме: усна консультація клієнта, узгодження правової позиції 500, 00 грн.; збір доказів, надсилання заяв, складання адвокатських запитів тощо 500, 00 грн.; підготовка, оформлення позовної заяви до суду 1500, 00 грн. Ці витрати суд вважає об`єктивними, і такими, що відповідають категорії спору та його складності, витрачання часу та зусиль. Тому витрати на правничу допомогу у сумі 2500, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Витрати у розмірі 9 000, 00 грн. на думку суду є завищеними та не відповідають критерію реальності, оскільки справа розглянута у письмовому провадженні, засідання проведено не було, будь-яких заяв чи інших документів особливої процесуальної складності представником позивача не подано. Тому суд відмовляє у компенсації витрат у цій частині, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500, 00 грн.

В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., за реєстр. № 6225, про стягнення ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 9 547, 15 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні, 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ