ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,

-за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

01 грудня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позов мотивовано тим, що позивач з 25 грудня 2006 року працював у ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» гірником очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті. 05 серпня 2008 року ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» змінено найменування на ВАТ ШУ «Покровське». 13 вересня 2018 року ВАТ ШУ «Покровське» перейменоване в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 01 жовтня 2010 року позивача було звільнено з роботи, а 15 жовтня 2012 року знову прийнято гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем. 04 вересня 2018 року позивача було звільнено з підприємства відповідача.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань.

Відповідно до п.7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13 липня 2021 року, затвердженого першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, у позивача встановлено наявність професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія L.5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з вираженим статико динамічними порушеннями; м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. При цьому, вказано, що раніше у позивача хронічних захворювань виявлено не було. Разом з цим, зазначено, що професійне захворювання позивача виникло за обставин: триваючого перебігу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, робоча поза, вимушені нахили тулуба, пил. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 15,8-19,2 мг/м?, при нормативному значенні 4 мг/м?. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 154,4-161,7 Bт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 76-115,7 Bт, при нормативному значенні 45 Вт; Робоча поза в нахиленому положенні більше 300 20% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; перебування у вимушеній позі 22% часу зміни, в позі «стоячи» 55% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 130-175, при нормативному значенні до 100 разів. Виробничий шум фактична величина 83 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

При цьому зазначав, що згідно МСЕК від 09 серпня 2022 року серії 12 ААА №106943, позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності за професійними захворюваннями та зазначено його потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюваннями, санітарно-курортному лікуванні по профрадикулопатії. Згідно довідки МСЕК від 09 серпня 2022 року серії 12ААВ №781732, позивачу встановлено 3 група інвалідності, безстроково. Протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, робота у вимушеному положенні тіла у несприятливих метеоумовах.

Вказував, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стану. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважав, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 245 000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

18 травня 2023 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 200 000 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У червні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнутої суми моральної шкоди до 70 000 гривень з утриманням з цієї суми податків та зборів згідно з законодавством.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що сума моральної шкоди, яка стягнута судом 1-ої інстанції, є завищеною та такою, що не відповідає критеріям розумності та справедливості, які, зокрема, визначені у частині третій статті 23 ЦК України.

Невідповідність оскаржуваного рішення в частини розміру стягнутої суми цим критеріям обґрунтовує тим, що в великій кількості аналогічних справ суди стягують значно меншу суму, аніж стягнуто суму моральної шкоди в даній справі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

12 липня 2023 року на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін та апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Зазначає, що зменшення розміру стягнутої суми моральної шкоди до 70 000 грн з утриманням з цієї суми податків та зборів згідно з законодавством не є співмірним отриманому фізичному болю, хворобливим відчуттям, а також стражданням у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яких зазнав позивач.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 245 000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та наказом №954 ку від 07 вересня 2018 року він був звільнений з займаної просади за ст.38 КЗпП за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 липня 2021 року, затвердженого 13 липня 2021 року першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Буряком І., позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L.5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями; м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (М 54.1). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (J41.0). Хронічна цервікоторакалгія. ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2 СН І ст. Ризик 2. Початкова катаракта обох очей. Агніопатія сітківки. Гіпетметропія слабкого ступеня обох очей. Пресбіопія.» Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №106943 від 09 серпня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 65% по профзахворюваннях, з 09 серпня 2022 року безтерміново. Потреба у медикаментозному лікуванні за профзахворюваннями, санаторно-курортному лікуванні по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК №737.

З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 09 серпня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності професійне захворювання. Висновок про умови праці протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла у несприятливих метеоумовах.

Суд встановив, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 09 років 07 місяців 25 днів.

Судом було встановлено, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності у віці 60 років, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково.

Враховуючи факт отримання позивачем професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65% (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд вважав, що вказані професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили його змінити свій способі життя, а відтак йому дійсно завдано моральну шкоду.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд врахував те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65% своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності безстроково, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках.

Суд також врахував те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час, а відтак, вважав позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди доведеними належними, достатніми та допустимими доказами, відтак такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності, суд дійшов висновку, що розмір завданої позивачу моральної шкоди, пред`явлений до стягнення, є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 200 000 гривень, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Але з такими висновками апеляційний суд не може погодитись у повнім мірі з таких підстав.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.1, 2 ст.153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Судом встановлено, що позивачу висновком МСЕК було визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності безстроково.

З наданого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вбачається, що йому було встановлено діагноз у вигляді хронічних професійних захворювань, які виникли внаслідок тривалого періоду роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача є необґрунтованим, завищеним та таким, що визначений без повного врахування положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з цих обставин, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги факт втрати ОСОБА_1 65% працездатності та отримання ним третьої групи інвалідності безстроково, характер та обсяг фізичних і моральних страждань позивача, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, тривалість праці в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 200 000 грн. до 90 000 грн.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 200 000 грн. до 90 000 грн.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: