Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3641/23
Провадження №: 2/332/1223/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченко Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я..

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 2008 року по 2018 рік (9 років 06 місяців) він працював на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» у цеху ремонту металургійних печей, вогнетривником. У період з 01.02.2018 року по 17.11.2022 рік (4 роки 09 місяців) працював по переведенню у Сервісного центрі (м. Запоріжжя) ПрАТ «Запоріжвогнетрив» вогнетривником 4 розряду.

17.11.2022 року позивач звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії позивачу було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 19.06.2023 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Отримання позивачем професійного захворювання і як наслідок - групу інвалідності та втрату 60% втрати працездатності призвело до фізичних та моральних страждань позивача. За таких підстав, просить суд, стягнути на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в розмірі 60000 гривень, розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду позивач надав заяву про розгляд справи без його та його представника участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, заперечення викладені у відзиві підтримує. Згідно відзиву на позовну заяву, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не було останнім місцем роботи позивача, де були шкідливі фактори виробничого середовища та умови для виникнення профзахворювання. Законодавством передбачено, що визначення підприємства, яке винне у виникненні хронічного профзахворювання особи, здійснюється не судом під час розгляду справи про стягнення моральної шкоди і не комісією з розслідування ХПЗ на етапі розслідування його причин, а здійснюється саме лікувально-експертною комісією Спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я. Разом із цим, формляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак за весь період роботи на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача (а.с.47-55).

Представником позивача надано відповідь на відзив (а.с.91-97) в якому зазначено про те, що заперечення відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з приводу того, що позивач кожного року проходив медичний огляд та станом здоров`я і був визнаний придатним для роботи, жодним чином не впливає на висновки встановлені актом розслідування причин виникнення професійного захворювання, оскільки порушенням умов праці на підприємстві відповідача однозначно є перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача (що і вплинуло на виникнення професійного захворювання Зазначає, що фізичне захворювання людини змінює її душевний стан та призводить до моральних страждань.

Представник Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву (а.с.64-70) в якому зазначив про те, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці, та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, що підтверджено медичними довідками. Позивач був визнаний придатним для роботи за професією вогнетривник. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, довідки не містять, відсутні рекомендації відносно позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування. Але, позивач знаючи про дійсний стан свого здоров`я, свідомо приховав дану інформацію від відповідача та добровільно погодився працювати в шкідливих для здоров`я умовах. Наслідком цього є часткова втрата позивачем працездатності та його моральні страждання. Згідно з умовами Колективного договору ПРАТ "Запоріжвогнетрив", працівники зайняті на роботах із важкими та шкідливими умовами праці безкоштовно забезпечуються газовозною, охолодженою не газованою та підсоленою водою. Надається 0,5 літра молока за кожну робочу зміну. Для попередження простудних захворювань працівникам зайнятих на роботах із важкими та шкідливими умовами праці забезпечуються безкоштовно чаєм, цукром кожну робочу зміну. Забезпечується, за рахунок підприємства, проведення попереднього, періодичного та позачергового медичного огляду. За таких підстав, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просить в задоволені позову відмовити повністю. Надано заяву про розгляд справи без його участі.

Представником позивача надано відповідь на відзив (а.с.85-90) в якому зазначено про те, що заперечення відповідача - Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» з приводу того, що позивач кожного року проходив медичний огляд та станом здоров`я і був визнаний придатним для роботи, жодним чином не впливає на висновки встановлені актом розслідування причин виникнення професійного захворювання. Зауважив, що можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечних умов праці та нести відповідальність за відсутність таких умов. Разом із цим, наголосив, що заперечення відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з приводу того, що позивач кожного року проходив медичний огляд та станом здоров`я і був визнаний придатним для роботи, жодним чином не впливає на висновки встановлені актом розслідування причин виникнення професійного захворювання, оскільки порушенням умов праці на підприємстві відповідача однозначно є перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача (що і вплинуло на виникнення професійного захворювання.

Суд, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») починаючи з 08.07.2008 року по 31.01.2018 рік (09 років 06 місяців) працюючи у цеху ремонту металургійних печей, вогнетривником. У період з 01.02.2018 року по 17.11.2022 рік (4 роки 09 місяців) працював по переведенню у Сервісного центрі (м. Запоріжжя) ПрАТ «Запоріжвогнетрив» вогнетривником 4 розряду. 17.11.2022 року звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12 зворот.-13).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) № 9/94 від 15.02.2023 року позивачу встановлено професійні захворювання: Вібраційна хвороба 2 ст. від впливу локальної вібрації (Вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок в поєднанні з дефартрозом ліктьових суглобів 1-2 ст. та дефартрозом міжфалангових суглобів обох кистей 2 ст. ), хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в cтадії неповної ремісії з помірними cтатико-динамічними порушеннями, м 'язово-тонічним та стійким больовим синдромами, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (2 ст. за класифікацією Остапкович В. О. та Пономарьової Н.І.».. (а.с.14).

У відповідності до п.3 розділу ІІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662, вібраційна хвороба (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Т75.2) входить до вказаного переліку внаслідок роботи з ручними машинами і робочі місця, що генерують вібрацію. Нейросенсорна приглухуватість (п.4 розділу ІІІ Переліку) (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Н903) входить до вказаного переліку внаслідок роботи пов`язаної з впливом інтенсивного виробничого шуму у промисловості, будівництві, сільському господарстві, на транспорті, телефонних станціях тощо.

Відповідно до п. 5 розділу ІІI Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662 вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок (ангіоневроз) (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (G62.8) входить до вказаного переліку внаслідок роботи з ультразвуковими дефектоскопами та медичною апаратурою, що генерує ультразвук.

У відповідності до п.4 розділу VІ вищевказаного Переліку радикулопатія попереково-крижова (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (M 54/1) входить до вказаного переліку внаслідок роботи , пов`язані з локальним м`язовим перенапруженням, однотипними рухами, які виконуються у швидкому темпі, з тиском на нервові стовбури, м`язи, зв`язки, сухожилля, їх травмуванням, систематичним триманням вантажу на руках, його підняттям та переміщенням вручну або з докладанням зусиль; роботи пов`язані з систематичним нахилом тіла, перебуванням у вимушеній робочій позі (на колінах, навпочіпки, лежачи, з нахилом уперед тощо).

Нейросенсорна приглухуватість (п.4 розділу ІІІ Переліку) (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Н903) входить до вказаного переліку внаслідок роботи пов`язаної з впливом інтенсивного виробничого шуму у промисловості, будівництві, сільському господарстві, на транспорті, телефонних станціях тощо.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.03.2023 року, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та в умовах дії шкідливих виробничих факторів ПрАТ «Запоріжвогнетрив» (а.с.16-22).

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 19.06.2023 року серії 12ААГ № 165617) ОСОБА_1 була встановлена 3 (третя) група інвалідності, внаслідок професійного захворювання безстроково(а.с.34).

Згідно довідки про результати изначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби надані медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 125086 від 19.06.2023 року ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності (а.с.35)

Даний факт представниками відповідачів не оспорюється.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 162 від 19.06.2023 року ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.36-37).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідачів, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 19.06.2023 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 60%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представниками відповідачів.

Доводи представників відповідачів про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє.

В даному випадку добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання.

При цьому, причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємствах, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» і ПрАТ «Запоріжвогнетрив» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнав професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 60% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд вона позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 60 %, і встановлення у зв`язку з професійним захворюванням 3 групи інвалідності.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 49000 гривень розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах. В іншій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і тому задоволенню не підлягають.

Так, загальний стаж роботи позивача ОСОБА_1 на обох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 14 років 03 місяці, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 09 років 06 місяці, що становить 66,67 %, на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 04 роки 09 місяців, що становить 33,33 %.

Згідно п.164.1.14 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У відповідності до п.168.1.1 Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в сумі 33000 гривень (49000,00 грн. х 66,67%), яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня 2023 року (звітного податкового року, 4*6 700,00 грн.=26 800,00 грн.) і, відповідно до п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в частині суми, що перевищує 26800 гривень підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому сума 33000 грн. 00 коп. підлягає сплаті Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 16000 гривень (49000,00грн х 33,33%), яка не перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня 2023 року (звітного податкового року, 4*6 700,00 грн.=26 800,00 грн.) і, відповідно до п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а підлягає сплаті у розмірі 16000 гривень.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До матеріалів справи долучено копію договору від 21.06.2023 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Біліченко О.О. та ОСОБА_1 , копію акту приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 21.06.2023, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 30.06.2023 року до акту виконаних робіт/послуг № 1 від 21.06.2023 на загальну суму 13000 гривень (а.с.98-101), які суд приймає до уваги та вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Разом із цим, суд враховує заявлену представником позивача до стягнення суму витрат на правову допомогу в розмірі 11000 гривень без урахування витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень за участь у судовому засіданні представника позивача, оскільки представник позивача прийняв рішення не приймати участі у судовому засіданні (а.с.96-97), тому зазначена сума, яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах з огляду на те, що послуги на складання відповідей на відзиви для кожного відповідача окремо, мають фіксовану ціну.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За таких підстав, з відповідачів належить стягнути судовий збір виходячи з такого розрахунку: (заявлено до стягнення суму моральної шкоди зі ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» у розмірі 40002 грн. задоволено на суму 33000 грн. - 1% від ціни позову =330 гривень 00 копійок, заявлено до стягнення суму моральної шкоди зі ПрАТ ««Запоріжвогнетрив» у розмірі 19998 грн. задоволено на суму 16000 грн. -1% від ціни позову = 160 гривень 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченко Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 33000 грн. 00 коп. (тридцять три тисячі гривень нуль копійок), з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив», на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 16000 грн. 00 коп. (шістнадцять тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь держави судовий збір у розмірі 330 гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив», на користь держави судовий збір у розмірі 160 гривень 00 копійок.

Стягнути в рівних частках з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив», на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі по 5500 гривень 00 копійок з кожного .

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко