Справа № 128/2076/21
Провадження № 22-ц/801/2017/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуСправа № 128/2076/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом, позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним позовом - Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 128/2076/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Шевчук Л. П. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лука-Мелешківської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області помер її дід ОСОБА_4 .

Після смерті діда відкрилась спадщина на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцеві як члену колгоспного двору, який не втратив своє право станом на 15 квітня 1991 року.

На час смерті ОСОБА_4 разом з ним в одному господарстві проживали та були зареєстровані його дружина - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_6 .

Після смерті діда, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як спадкоємці першої черги, вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані та проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак за життя свої спадкові права по 1/6 частці спадкового майна не оформили.

Також спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були його доньки - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , які спадщину після смерті батька не прийняли, оскільки проживали окремо від померлого та у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області померла її баба ОСОБА_5 .

Після смерті баби відкрилась спадщина на частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частка цього будинковолодіння належала спадкодавиці як члену колгоспного двору, яка не втратила своє право станом на 15 квітня 1991 року та 1/6 частка будинковолодіння, яку вона фактично успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 , але за життя не оформила своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, згідно з яким заповіла своє майно так: частка ОСОБА_6 , а іншу частку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порівну.

ОСОБА_6 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину, подавши нотаріусу заяву у встановлений законом строк.

Спадкоємицею, яка мала право на обов`язкову частку після смерті баби була її дочка ОСОБА_7 , однак вона спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавиці не проживала та не була зареєстрована з нею за однією адресою, а також у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області помер її батько ОСОБА_6 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частка спадкового будинку, що належала йому як члену колгоспного двору, який не втратив своє право станом на 15 квітня 1991 року, 1/6 частка будинковолодіння, яку він фактично успадкував після смерті батька та частка, яку він фактично прийняв після смерті матері, але за життя не оформив своїх спадкових прав.

Після смерті батька, вона, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину, подавши нотаріусу заяву у встановлений законом строк.

Заяву про прийняття спадщини після смерті батька також подала його сестра ОСОБА_2 .

Відповідно до погосподарських книг житловий будинок з прибудовою, господарськими приміщеннями та спорудами по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15 квітня 1991 року і його членами були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в рівних частках по 1/3 набули право власності на указане майно.

Указує, що свідоцтво на право власності на майно від 04 травня 2011 року, видане Сокиринецькою сільською радою на ім`я ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправним та таким, що порушує права інших співвласників будинку та їх спадкоємців.

02 липня 2021 року вона звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на спадковий будинок.

Посилаючись на неможливість оформити спадщину, ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 04 травня 2011 року, видане виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області на підставі рішення Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28 квітня 2011 року № 15, видане на ім`я ОСОБА_4 на право власності на цілий житловий будинок з прибудовою, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частка житлового будинку, як члена колгоспного двору; який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_4 на 1/6 частку житлового будинку; який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері ОСОБА_5 на частку житлового будинку.

стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, надання права на спадкування спадкоємцеві другої черги за законом на рівні зі спадкоємцем першої черги за законом та визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що відповідно до записів з погосподарських книг Сокиринецької сільської ради станом на 1991 рік головою колгоспного двору АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 , а членами колгоспного двору: дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 .

Станом на 26 березня 1991 року право власності на цей будинок набули ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 частці кожен.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку указаного будинковолодіння.

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 та дочки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Після смерті ОСОБА_4 вони прийняли по 1/12 частці спадкового майна, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Указують, що постійно підтримували та продовжують підтримувати будинок і всі господарські будівлі в належному стані: білили, фарбували, зробили стяжку, провели газ, обробляли земельну ділянку та встановили огорожу.

Також по 1/12 частці спадкового майна прийняли дружина та син ОСОБА_4 , які були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем на момент його смерті.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, оскільки жоден зі спадкоємців не звертався до нотаріальної контори з письмовою заявою та правовстановлюючих документів не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області померла їх мати ОСОБА_5 , яка за життя склала заповіт, яким частку свого майна заповіла так: частку їм порівну, а іншу частку майна сину ОСОБА_9 .

Усі спадкоємці звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак правовстановлюючих документів на спадкове майно не отримали.

Станом на 28 липня 2005 року вони набули по 9/48 часток у праві власності на спірне будинковолодіння, а ОСОБА_6 - 15/24.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх брат ОСОБА_6 , який за життя належним йому майном не розпорядився.

Після смерті ОСОБА_6 його дочка ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, та ОСОБА_2 , як спадкоємиця другої черги за законом, подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Зазначають, що спадкодавець ОСОБА_6 останні два роки життя перебував у важкому стані та потребував сторонньої допомоги, яку вони йому надавали.

З 2008 року по 2011 роки спадкодавця лікувала ОСОБА_6 , а дочка не надавала останньому жодної допомоги.

Також вони оплачували усі комунальні послуги спадкодавця.

Позивачка ОСОБА_2 вважає, що має право на спадкування після смерті брата разом зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_1 .

Посилаючись на ці обставини, позивачки просили суд:

встановити факт фактичного прийняття ними спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

надати ОСОБА_2 , як спадкоємиці другої черги, право на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_1 після смерті брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних частках;

визнати за ОСОБА_2 право власності на частку будинку по АДРЕСА_1 , з яких: 1/12 частки успадковану за законом після смерті батька ОСОБА_4 , 5/48 частки успадкованих після смерті матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 часток успадкованих після смерті брата ОСОБА_6 ;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 9/48 частки будинку по АДРЕСА_1 , з яких: 1/12 частки успадкована за законом після смерті батька ОСОБА_4 , 5/48 часток успадкованих за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 ;

стягнути з ОСОБА_1 понесені ними судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 04 травня 2011 року, видане виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області на підставі рішення Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28 квітня 2011 року за № 15, видане на ім`я ОСОБА_4 на право власності на цілий житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на 3/4 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 - це частка житлового будинку, як члена колгоспного двору; 1/6 частка будинку, яку він фактично прийняв у спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; частка будинку, яку він фактично прийняв у спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто порівну із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 1 816 грн - по 809,00 грн з кожної та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 11 000 грн - по 5 500 грн з кожної.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом від 23 листопада 2000 року після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/8 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом від 23 листопада 2000 року після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/8 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Судові витрати за зустрічним позовом залишено за позивачами.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_4 , його дружині ОСОБА_5 та їх сину ОСОБА_6 на праві сумісної власності належало право у колгоспному дворі, як його членам, що не втратили право на частку в його майні, відтак кожному із них в рівних частках (по 1/3 кожному) належав житловий будинок по АДРЕСА_1 ;

свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що видане 04 травня 2011 року на ім`я померлого ОСОБА_4 підлягає скасуванню, оскільки видане після смерті особи, тобто коли його правоздатність припинилась внаслідок смерті;

загальна частка спадкового майна в домоволодінні по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 становить 3/4, тому ОСОБА_1 , як спадкоємиця за законом першої черги, що прийняла спадщину має право на оформлення спадкових прав, відтак її позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та підлягають задоволенню;

матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_13 у встановлений законом строк (ст. 549 ЦК УРСР) фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_4 ;

позовні вимоги позивачок за зустрічним позовом в частині визнання за ними права власності по 1/8 частки, а загалом частку, на спірне домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті їх матері є обґрунтованими та підлягають задоволенню;

надані ОСОБА_2 докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2023 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 травня 2011 року, видане на ім`я ОСОБА_14 залишити без змін, в іншій частині рішення суду щодо позовних вимог ОСОБА_1 та її позовних вимог скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

27 вересня 2023 року до апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати визначеного законом розміру судового збору та уточнення вимог апеляційної скарги в частині повноважень на представництво інтересів ОСОБА_3

09 жовтня 2023 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_2 надала оригінал квитанції про доплату судового збору та довіреність на представництво інтересів ОСОБА_3 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року продовжено ОСОБА_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

17 жовтня 2023 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_2 подала уточнену апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року справу призначено до розгляду на 16 листопада 2023 року о 09:00 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам;

допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що доньки померлого ОСОБА_6 фактично вступили в управління спадковим майном;

судом першої інстанції невірно визначено склад спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5

судом безпідставно не взято до уваги докази, що містять відомості про безпорадний стан ОСОБА_6 , здійснення його лікування та догляду за ним.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Галіцина В. В. в інтересах ОСОБА_1 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

ОСОБА_2 не надала належних доказів на підтвердження фактичного вступу у спадщину після смерті її батька ОСОБА_4 ;

допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , є близькими родичами позивачок за зустрічним позовом, відтак зацікавлені у вирішенні спору на користь останніх;

суд першої інстанції вірно встановив, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частки будинковолодіння, що належала померлій, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право станом на 15 квітня 1991 року та 1/6 частка, яку вона фактично успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 , але за життя не оформила своїх спадкових прав;

ОСОБА_6 не перебував у безпорадному стані, не потребував постійної сторонньої допомоги, тому доводи ОСОБА_2 про зміну черговості у спадкуванні є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/3 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_18 .

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », а ОСОБА_20 - на « ОСОБА_20 ».

З виписок з погосподарських книг на домоволодіння по АДРЕСА_1 слідує, що у період з 1983 року по 2015 рік у склад двору входили: ОСОБА_4 - голова двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 - дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 - син, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З листа Вінницької районної державної нотаріальної контори № 1263/01-16 від 11 серпня 2021 слідує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 в нотаріальній конторі та у приватних нотаріусів не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 23 листопада 2000 року завідуючою Вінницької районної державної нотаріальної контори Ісаєвою О. Ю., та зареєстрований за № 1-5688, згідно з яким заповіла усе належне їй майно так: частка ОСОБА_6 , частка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порівну.

З матеріалів спадкової справи № 854/2005 слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_6 .

З матеріалів спадкової справи № 204/2020 слідує, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6 .

Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю. В. від 02 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки відсутні належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадковий будинок.

З копії свідоцтва про право власності від 04 травня 2011 року слідує, що житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 загалом зареєстровано за ОСОБА_4 Свідоцтво видане взамін свідоцтва про право власності від 18 липня 1990 року № 241.

З довідки КП «ВООБТІ» № 9 від 14 вересня 2020 року слідує, що згідно з матеріалами інвентаризаційної (реєстраційної) справи № 115, станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 КП «ВООБТІ» не проводилась.

12 травня 2011 року право власності на указаний об`єкт нерухомості зареєстровано в КП «ВООБТІ» загалом за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04 травня 2011 року виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради на підставі рішення від 28 квітня 2011 року № 15.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ Вінницького району Вінницької області № 889 від 07 вересня 2020 року будинковолодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до погосподарських книг Хижинецької сільської ради належить: ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З довідки виконавчого комітету Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ Вінницького району Вінницької області № 1103 від 05 листопада 2020 року слідує, що біля будинковолодіння по АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка, орієнтовною площею 0,41 га. Земельна ділянка не приватизована.

З довідок виконавчого комітету Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ Вінницького району Вінницької області № № 1100, 1101 від 05 листопада 2020 року слідує, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент своєї смерті проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок виконавчого комітету Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ Вінницького району Вінницької області № № 1102, 1103 від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , на момент смерті своєї матері ОСОБА_5 , проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З виписних епікризів № 4122, № 24, № 4197 слідує, що ОСОБА_6 у період з 29 жовтня по 08 листопада 2013 року, з 08 січня по 03 лютого 2014 року, з 02 грудня 2014 року по 16 лютого 2015 року проходив лікування у кардіологічній клініці Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону. Після проходження лікування ОСОБА_6 щоразу виписувався із покращенням здоров`я.

Згідно медичних досліджень діагностичного центру «Слаломед» проведених 31 липня 2012 року, 20 січня 2016 року, 21 січня 2016 року у ОСОБА_6 діагностовано ГПМК по-ішемічному типу лівої потиличної долі; помірна нездатність обох остеальних і стовбурових клапанів, виражений набряк м`яких тканин гомілок, ступнів, з ознаками запалення; гепатомегалія, помірний жировий гепатоз, хронічний панкреатит, дегенеративні зміни в паренхімі підшлункової залози.

26 липня, 03 грудня, 10 грудня, 24 грудня, 31 грудня 2013 року, 28 січня 2014 року, 29 квітня 2017 року медичними лабораторіями «Сінево», «Меділабс» проведено лабораторні дослідження ОСОБА_22 .

Відповідно до довідки ПП «Ритуал сервіс» ОСОБА_1 03 березня 2020 року виконала поховання померлого ОСОБА_6 за свій рахунок.

З листа КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» № 06/2301 від 04 листопада 2021 року слідує, що 11 лютого 2020 року о 14:58 год в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик з телефону № НОМЕР_1 (абонент представилася донькою) до ОСОБА_6 , 1955 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 . Після виїзду бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику було обстежено, встановлено попередній діагноз та надано відповідну медичну допомогу ОСОБА_6 . О 16:29 год його доставлено у відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Вінницька багатопрофільна лікарня» ВМР. Інших викликів до ОСОБА_6 в лютому 2020 не надходило.

З листа КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» № 06/2401 від 16 листопада 2021 року слідує, що 01 березня 2020 року о 17:09 год в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик з телефону № НОМЕР_2 до ОСОБА_6 , 1955 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 , з приводу констатації смерті. Після виїзду бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику було констатовано смерть ОСОБА_6 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про оскарження судового рішення в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 , а тому в іншій частині оскаржуване рішення не є предметом перегляду апеляційним судом.

Отже, колегія суддів здійснює перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року в частині та у межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2004 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то судом при розгляді даної справи застосовуються, зокрема, положення ЦК УРСР (у редакції 1963 року), які були чинні на день смерті спадкодавця.

З матеріалів справи слідує, що спірний будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, є співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Встановивши, що домоволодіння належало колгоспному двору, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року, в ньому були зареєстровані та проживали троє осіб: голова двору - ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належало указаним особам в рівних частках по 1/3 кожному, а свідоцтво про право власності на указане домоволодіння, видане 04 травня 2011 року на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 підлягає скасуванню, оскільки видане після припинення правоздатності особи внаслідок смерті.

Указана обставина визнана сторонами та не оспорюється.

У цій частині рішення суду перегляду не підлягає, оскільки сторонами не оскаржується.

Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини

Статтею 527 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках.

Стаття 548 ЦК УРСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала, що спадщину свого батька вона прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (провадження № 61-6910св19) зроблено висновок, що:

«під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо».

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №18/5 від 14.06.1994 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 293/349/22 (провадження № 61-589св23) указано, що:

«висновок про вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном слід робити, перш за все, на основі відповідних письмових документів, будь-які зовнішні обставини (показання свідків) мають лише побічне значення для встановлення того, чи особа прийняла спадщину».

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 посилалась, зокрема, на те, що вона прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки безпосередньо перед смертю батька проживала за адресою АДРЕСА_1 , а також продовжила проживати у спадковому будинку після смерті батька, обробляти земельну ділянку та слідкувати за збереженням спадкового майна.

На підтвердження факту проживання за місцем смерті спадкодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_2 посилалась, зокрема, на акт обстеження фактичного місця її проживання від 15 вересня 2021 року з якого слідує, що ОСОБА_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_3 , фактично проживає по АДРЕСА_1 .

Указаний акт не може бути прийнятий до уваги, оскільки є неналежним доказом обставин, заявлених ОСОБА_2 , з огляду на те, що він виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_22 та не містить інформації, що ОСОБА_2 проживала за указаною адресою на час відкриття спадщини після смерті батька.

Крім того, указаний акт складений у відсутність депутата Лука-Мелешківської сільської ради та не затверджений сільським головою.

Ба більше, інформація зазначена у акті спростовується показаннями свідків допитаними в суді першої інстанції, які в судовому засіданні указували на те, що ОСОБА_2 проживала і працювала у Вінниці та час від часу приїздила в с. Сокиринці.

Надаючи оцінку наданому ОСОБА_2 акту обстеження фактичного місця проживання на підтвердження факту її проживання разом із спадкодавцем, апеляційний суд вважає, що у ньому відсутні відомості щодо реєстрації та проживання останньої разом з ОСОБА_4 на момент його смерті та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З наявної в матеріалах справи копії паспорта слідує, що у період з 09 грудня 1983 року по 04 червня 1997 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Факт користування будинком може бути підтверджено документами про оплату комунальних послуг, особовими рахунками по будинковолодінню, показами свідків, тощо.

Таких доказів ОСОБА_2 не надала, а показання допитаних у судовому засіданні свідків не є достатніми підставами для встановлення того, чи прийняла особа спадщину.

Матеріали справи не містять належних доказів про те, що ОСОБА_2 , на час смерті батька у грудні 1993 року, проживала з ним за однією адресою та вступила у володіння та користування майном, тобто факт прийняття спадщини за правилами статті 549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята.

Встановивши, що ОСОБА_2 не довела факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині.

Водночас матеріалами справи безспірно підтверджується, що спадкоємці за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 були зареєстровані і проживали разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та після його смерті залишились проживати у цьому будинку, а відтак фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що з урахуванням положень пункту 1 статті 549 ЦК УРСР свідчить про прийняття ними спадщини.

Отже, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме 1/3 частки (по 1/6 частки кожний) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , однак своїх спадкових прав не оформили.

Ці обставини сторонами визнаються, тому доказуванню не підлягають.

Спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому до спірних спадкових відносин щодо одержання спадщини після неї належить застосовувати норми ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 23 листопада 2000 року завідуючою Вінницькою районною державною нотаріальною конторою Ісаєвою О. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1-5688, згідно з яким заповіла усе належне їй майно так: частку ОСОБА_6 , частку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порівну.

З матеріалів спадкової справи № 854/2005 р. до майна померлої ОСОБА_5 слідує, що 27 грудня 2005 року ОСОБА_2 подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, відтак вважається такою, що прийняла її та має право на спадкування цього спадкового майна.

Крім того, ОСОБА_6 спадщину після смерті матері прийняв в порядку статті 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавицею, заяви про відмову від прийняття спадщини не подав.

Ці обставини сторонами визнаються, тому доказуванню не підлягають.

Фактично спір виник щодо розміру часток, які прийняли спадкоємці після смерті своїх батьків.

Отже, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_2 має право на спадкування майна після смерті матері в розмірі 1/8 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а ОСОБА_6 - частки цього ж домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частки, як члена колгоспного двору, 1/6 частки після смерті батька та частка після смерті матері, які спадкодавець фактично прийняв, але за життя не оформив своїх спадкових прав.

Матеріалами справи встановлено, що з приводу спадкового майна ОСОБА_6 виник спір між дочкою спадкодавця ОСОБА_1 та його сестрою ОСОБА_2 , що унеможливлює його вирішення у позасудовому порядку.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України).

Тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Заповіту ОСОБА_6 не залишав, тому спадкування відбувалося спадкоємцями за законом.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця (стаття 1261 ЦК України).

Частиною першою, третьою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З матеріалів спадкової справи № 204/2020 слідує, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_6 та у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті її батька.

Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю. В. від 02 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , оскільки відсутні належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадковий будинок.

Ураховуючи те, що ОСОБА_6 , який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 , оскільки вступив в фактичне управління та володіння спадковим майном, але не встиг документально її оформити (отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та за заповітом), так як помер, то його дочка ОСОБА_1 , яка є його єдиною спадкоємицею, позбавлена можливості успадкувати дане спадкове майно в позасудовому порядку.

Щодо зміни черговості спадкування після смерті ОСОБА_6 та надання ОСОБА_2 права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі № 195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 234/7861/18 зроблено висновок, що:

«під безпорадним станом необхідно розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів».

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 127/9778/17 указано, що:

«безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічними процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах».

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що надані ОСОБА_2 докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця та неможливість останнього самостійно здійснювати догляд за собою та задовольняти побутові потреби.

Перебування спадкодавця на лікуванні не свідчить про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Показання свідків є недостатніми для доведення факту безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_6 , з огляду на те, що спадкоємець першої черги, заперечує право ОСОБА_2 на спадщину.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 15 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц.

Установивши, що ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів про наявність сукупності обставин з якими закон пов`язує право зміни черговості на спадкування, а саме матеріальне забезпечення спадкодавця, надання будь-якої іншої допомоги, що має матеріальне вираження, тривалий час здійснення цих дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині зміни черговості одержання права на спадщину за законом.

Підсумовуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 є дочкою померлого спадкодавця і відноситься до спадкоємців першої черги за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори, де заведена справа № 204/2020 до майна померлого ОСОБА_6 , то згідно статті 1258 ЦК України право на спадщину має саме позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , як спадкоємці, що прийняли спадщину мають право на оформлення своїх спадкових справ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , часткове задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_6 права власності на частки, а за ОСОБА_2 1/8 частки спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 та відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині зміни черговості одержання права на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК