печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т. В.

при секретарі - Ковалівській В.В

за участю:

представника позивача: Дугінова Д. А.,

представника відповідача - Кобзар Ю.Б

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», про захист прав споживачів, розірвання депозитного договору та стягнення коштів, (вкладу, процентів, залишків на карткових рахунках та штрафних санкцій) -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів, (вкладів, процентів та штрафних санкцій).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 листопада 2013 р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDNWFD000. На виконання зазначеного договору було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та внесено на нього 284 165, 73 грн.Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок Позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

З метою розблокування рахунку та поновлення обслуговування ОСОБА_3 неодноразово зверталася до банку.

У серпні 2014 р. звернулася до банка із претензією від 18.08.2014 р., в якій просила банк надати їй можливість розірвати договір.

Незважаючи на це ОСОБА_2 доступу до належних їй коштів не отримала.

Відповідно до виписки від 18.10.2014 р. (надана банком в електронному вигляді), на рахунку № НОМЕР_1 знаходилися кошти у розмірі 300 377, 83 грн.

19 травня 2020 р. в банку отримано заяву ОСОБА_2 від 01.03.2020 р. про розірвання депозитного договору № SAMDNWFD000 від 20 листопада 2013 р. та видачу вкладу та відсотків.

Також у заяві від 01.03.2020 р. ОСОБА_2 просила банк видати їй залишки коштів з її рахунків: № НОМЕР_2 (залишок 2, 90 грн.); № НОМЕР_3 (залишок 0, 89 грн.); № НОМЕР_4 (залишок 0, 07 грн.); № НОМЕР_5 (залишок 28, 06 грн.) та № НОМЕР_6 (залишок 3 801, 27 грн.).

Просить розірвати депозитний договір № SAMDNWFD000 від 20. 11. 2013 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь з Позивача за договором № SAMDNWFD000 від 20. 11. 2013 р.: 284 165, 73 грн. - сума вкладу; 19 212, 1 грн. - нараховані, але незняті відсотки; 301 363, 60 грн. - ненараховані відсотки: з 21.03.2014 р. по 04.06.2020 р.; 326, 99 грн. - 3 % річних за період з 22.05.2020 р. по 04.06.2020 р.; 253 991, 40 грн. - пеня на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період: з 22.05.2020 р. по 04.06.2020 р.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь з Позивача: 2, 90 грн. (залишок коштів за рахунком № НОМЕР_2 ; 0, 89 грн. (залишок коштів за рахунком № НОМЕР_3 ; 0, 07 грн. (залишок коштів за рахунком № НОМЕР_4 ; 28, 06 грн. (залишок коштів за рахунком № НОМЕР_5 ; 3 801, 27 грн. (залишок коштів за рахунком № № НОМЕР_6 ).

07 липня 2022 р. через канцелярію суду Представником Позивачки адвокатом Д. Дугіновим було подано заяву про збільшення позовних вимог.

Відповідно до зазначеної заяви Позивачка збільшила період нарахування відсотків (просила стягнути 402 082, 83 грн. ненарахованих відсотків за період: з 21.03.2014 р. по 14.07.2022 р.; 65 373, 69 грн. 3 % річних за період з 15.11.2014 р. по 14.07.2022 р.; 537 158, 48 грн. інфляційних втрат за період з 15.11.2014 р. по 14.07.2022 р.).

Також Позивачка надала оновлений розрахунок пені на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період: з 04.06.2019 р. по 04.06.2020 р. (4 613 179, 48 грн.), взявши за базу нарахування пені обсяг процентів за вкладом.

13.10.2020р. представник Відповідача подав Відзив, в якому заперечував щодо доводів Позивача та зазначав, що він є неналежним відповідачем у справі. На думку банка належним відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН».

Разом із цим Банк зазначає у Відзиві, що він вважає неправомірною вимогу Позивача про стягнення відсотків за весь період прострочення виконання забовязання за ставкою вказаною у депозитному договорі.

Банк вважає, що після отримання ним заяви про розірвання проценти за договором повинні нараховуватися за ставкою «До запитання» (у розмірі 1 % та 0, 01 % з 04 травня 2017 р.).

На підтвердження цього банк посилається на «Витяг з наказу ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК № 07 від 05.01.2004р» та «Витяг з Протоколу Комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ ПРИВАТБАНК від 25.04.2017р».

У відзиві Відповідач, відносно вимоги стягнення залишку коштів з рахунку № НОМЕР_7 , у сумі 3 801, 27 грн., зазначає, що Позивачка даним рахунком користується. Також у Відзиві представник Відповідача зазначив про те, що депозитний договір було розірвано ще у 2014 р.

3-тя особа пояснення не надала, в судове засідання не з`явилась. Судом визнано можливим розгляд у відсутність.

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року у справі відкрито провадження у порядку загального провадження..

Ухвалою суду від 30.05. 2023р. призначено судовий розгляд.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено.

20 листопада 2013 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDNWFD000. На виконання зазначеного договору було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та внесено на нього 284 165, 73 грн.

Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок Позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

Відповідно до виписки від 18.10.2014 р. (надана банком в електронному вигляді), на рахунку № НОМЕР_1 знаходилися кошти у розмірі 300 377, 83 грн.

19 травня 2020 р. банком отримано заяву ОСОБА_2 від 01.03.2020 р. про розірвання депозитного договору № SAMDNWFD000 від 20 листопада 2013 р. та видачу вкладу та відсотків.

Також у заяві від 01.03.2020 р. ОСОБА_2 просила банк видати їй залишки коштів з її рахунків: № НОМЕР_2 (залишок 2, 90 грн.); № НОМЕР_3 (залишок 0, 89 грн.); № НОМЕР_4 (залишок 0, 07 грн.); № НОМЕР_5 (залишок 28, 06 грн.) та № НОМЕР_6 (залишок 3 801, 27 грн.).Проте, вимоги Позивача не було виконано Відповідачем.

З наведених обставин справи вбачається, що між Сторонами було укладено договір банківського вкладу з умовою автоматичної пролонгації на той же строк.

Беззаперечним доказом того, що Позивач є клієнтом банку та має в ньому депозитний рахунок, окрім депозитного договору та квитанції про внесення коштів на рахунок, є надані банком Витяг та Довідка.

Зміст Витягу та Довідки підтверджує факт існування зазначеного у позові рахунку Позивача та обчислення на ньому коштів.

У Відзиві Відповідач підтвердив існування рахунків:

№ НОМЕР_8 (залишок 2, 90 грн.); № НОМЕР_9 (залишок 0, 89 грн.); № НОМЕР_10 (залишок 0, 07 грн.) та № НОМЕР_11 (залишок 28, 06 грн.).

Частиною першою ст. 1058 Цивільного кодексу України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 № 516).

Частина перша ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом першим п. 3.5. Положення від 03.12.2003 № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно із змістом статті 47 цього Закону встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг належать, зокрема, і розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надавати послуги з розміщення банківського вкладу дозволяється лише юридичним особам. Зважаючи на вищевикладене, надання послуг з розміщення депозиту здійснює саме банк, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно із положенням, статутом, довіреністю, то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк (а не його структурна одиниця) має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Згідно з частиною першою ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої ст. 1060 ЦК України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідач не заперечував факту існування договору між сторонами.

Що стосується посилань відповідача на те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом

Враховуючи, практику застосування ЄСПЛ поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України.

Наявність договірних зобов`язань, факт внесення грошових коштів позивачем підтверджується наданими суду доказами, а саме договорами, банківськими квитанція та Витягом з, наданого банком, електронного додатку.

Твердження Відповідача про те, що договір є розірваним з моменту звернення Позивача до банку з заявою у 2014 році, суд відхиляє, як безпідставні, адже дана заява не відповідає вимогам встановленим для її оформлення Правилам зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими Постановою Правління НБУ № 267 від 14 липня 2006 р., відповідно до яких запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку або нотаріально.

У судовому засіданні встановлено , що 19.05.2020р. відповідачем отримано заяву позивача про розірвання договору.

Статтею 651 ЦК України «Підстави для зміни або розірвання договору» передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У даній справі істотним порушенням є припинення нарахування та виплати Позивачу відсотків за депозитами, починаючи з березня 2014 р.

Таким чином вимога Позивача про розірвання договору є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки договір був розірваний за її заявою.

У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу в розмірі 284 165,73 грн.факт внесення грошових коштів підтверджується довідками АТ КБ «Приватбанк» про наявність коштів на рахунках позивача, позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Верховний Суд в даному питанні притримується сталої, єдиної правової позиції щодо питання нарахування процентів за договором банківського вкладу після його розірвання, та застосування до них правовідносин ст. 1070 ТТК України. При цьому. Верховний Суд підтверджує. шо розірвання такого договору відбувається після направлення вкладником заяви про повернення грошових коштів (одностороннє розірвання договору).

Відповідно до умов депозитного договору, у випадку дострокового розірвання договору - проценти за неповний термін договору виплачуються за зниженою відсотковою ставкою.

Пунктом 2.2.2.2 умов та правила надання банківський послуг, в редакції за 01.11.2014 передбачено, що при достроковому розірванні договору відсотки нараховуються по зниженій в два рази відсоткові ставці. Розірвання договору відбулося - 15.11.2014 року, тобто в період з 20.11.201Зр по 20.11.2014 р.

Відтак періоди нарахувань мають наступний вигляд:

20.11.201 Зр по 14.11.2014 року - за ставкою 8,5 %

15.11.2014р по 03.05.2017року - заставкою 1 %

04.05.2017р по 04.06.2020 року - за ставкою 0,01%

Розрахунок за період з 20.11.201Зр по 14.11.2014р нараховуються проценти за ставкою "По запитання " - 8. 5% річних):

Сума вкладу - 284 165, 73 грн;

Процентна ставка - 8,5%

284 165, 73 грн х 8,5% х 360 дн. 365 днів = 23 823,20 грн.

Розрахунок за період з 15.11.2014р по 03.05.2017р.,(901дн. за вказаний період нараховуються проценти за ставкою "До запитання" -0,01%річних):

Сума вкладу -284 165, 73 грн;

Процентна ставка - 1%

284 165, 73 грн х 1% х901 дн. 365 днів = 7014,61 грн.

Розрахунок за період з 04.05.2017р по 04.06.2020р (1128дн. з вказаний період нараховуються проценти за ставкою "До запитання " -0,01%річних:

Сума вкладу - 284 165, 73 грн;

Процентна ставка - 0,01%

284 165, 73 грн х 0,01% х1128 дн. 365 днів = 87,81 грн.

Розмір нарахованих відсотків за період з 23.03.2014 р. по 04.06.2020 р складає - 30 925,62 грн.

В частині стягнення відсотків позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення статей 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі № 916/2889/13).

За період з 4.06.2020р. до 14.07.2022р. індекс інфляції становить IIc (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) = 1.33208866 Інфляційне збільшення: 284 165,73 x 1.33208866 - 284 165,73 = 94 368,22 грн. Розрахунок 3% річних становить з 04/06/2020 до 31/12/2020 (284 165,73 x 3 % x 211 : 366 : 100) в розмірі 4 914,67 грн. з 01/01/2021 до 14/07/2022 (284 165,73 x 3 % x 560 : 365 : 100) в розмірі 13 079,41 грн. Всього підлягає стягненню 3% річних в розмірі 17 994,08 грн. Щодо стягнення пені Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № справа №761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) викладено правову позицію про те, що до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка складає грошовий вимір має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі (статті 105, 1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № справа №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. (ч.1 ст. 1075 ЦК України). Як вже було встановлено судом, що позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій повідомив банк про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту). Отже між сторонами розірвано договір банківського вкладу, в зв`язку з чим між сторонами припинились договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного суду, наведені у постанові від 09 листопада 2021 року в справі №320/515/17 щодо відсутності споживчих правовідносин між сторонами після розірвання договору банківського вкладу та відповідно відсутності підстав для застосування до даних правовідносин норм ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дати розірвання договору банківського вкладу, в зв`язку з чим вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає. Підлягає стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк « на користь позивачки 2, 90 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_8 ; 0, 89 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_9 ; 0, 07 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_10 (залишок та 28, 06 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_11 ). Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави розмірі 4432,88 грн. Керуючись ст. 1058, 1060, 1061, 1064 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», про захист прав споживачів, розірвання депозитного договору та стягнення коштів, (вкладу, процентів, залишків на карткових рахунках та штрафних санкцій) задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , за договором № SAMDNWFD000 від 20 листопада 2013 р.: 284 165, 73 грн. суми вкладу; 19 212, 1 грн. нарахованих, але незнятих відсотків; відсотки 30 925,62 грн. , 3% річних в розмірі 17 994,08 грн, інфляційні втрати в розмірі 94 368,22 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 : 2, 90 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_8 ; 0, 89 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_9 ; 0, 07 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_10 (залишок та 28, 06 грн. (залишок коштів на рахунку № НОМЕР_11 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 4432,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

позивач: ОСОБА_1 : адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2

відповідач : Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН»: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29-а

Повний текст судового рішення складено 19.07.2023 р

Суддя Остапчук Т.В