Провадження № 22-ц/802/857/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцю в натурі, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцеві у натурі.

Вказувала, що після смерті її рідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина. До складу спадщини входить: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 54,6 кв.м., а також боргові зобов`язання спадкодавця розписка позичальника ОСОБА_5 від 03.01.2018 року про передачу йому ОСОБА_1 грошових коштів. Вказаною розпискою підтверджується факт отримання 03.01.2018 року ОСОБА_5 від позивача в борг на строк до 03.01.2021 року грошових коштів для сплати внеску ОК «ЖБК «АТЛАНТ 1» за новозбудовану квартиру АДРЕСА_1 , а саме: 10 000 доларів США, 1 000 євро та 70 000,00 грн. гривень 00 копійок, що за офіційним курсом іноземних валют станом на 03.01.2018 року становило 384 167,00 грн. (триста вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят сім) гривень 00 копійок.

Відповідач ОСОБА_4 прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до Першої Луцької державної нотаріальної контори (матеріали спадкової справи №117/2020, заведеної 10.03.2020 року, номер у спадковому реєстрі 65648120). Відповідно, позивачем протягом шести місяців від дня відкриття спадщини через нотаріуса за місцем відкриття спадщини та безпосередньо спадкоємцю ОСОБА_4 , позивач пред`явила вимогу про повернення боргу спадкодавця. Однак, відповідач ОСОБА_4 , прийнявши спадщину, відмовив задовільнити вимогу позивача ОСОБА_1 про повернення боргу шляхом одноразового платежу в сумі 384 167 грн.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд у рахунок погашення боргу спадкодавця ОСОБА_5 10000 доларів США, 1000 євро та 70000 гривень за договором позики від 03.01.2018 року звернути стягнення на її користь на спадкове майно в межах його вартості квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,6 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка прийнята спадкоємцем за законом ОСОБА_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, відповідач та її представник подали апеляційну скаргу в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, додаткове рішення суду скасувати.

Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивача ОСОБА_5 . ( а.с.10) .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 54,6 кв.м..

З покликанням на боргову розписку позивач стверджує, що до складу спадщини ввійшли також боргові зобов`язання спадкодавця. За змістом даної розписки ОСОБА_5 підтверджує, що отримує від позивача в борг на строк до 03.01.2021 року грошові кошти для сплати внеску ОК «ЖБК «АТЛАНТ 1» за новозбудовану квартиру АДРЕСА_1 , а саме: 10 000 доларів США, 1 000 євро та 70 000,00 грн. гривень 00 копійок, що за офіційним курсом іноземних валют станом на 03.01.2018 року становило 384 167,00 грн. гривень 00 копійок.

Судом встановлено, що не визнаючи наявність боргових зобов`язань у ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року ухвалено визнати недійсним договір позики від 03 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 ..

Постановою Волинського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у визнанні договору позики недійсним.

Ухвалюючи дану постанову та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з врахуванням висновку експерта №СЕ-19/103-22/2326-ПЧ від 17.05.2022 року за змістом , якого підпис від імені ОСОБА_5 після друкованого запису «Розписка написана мною ОСОБА_5 3 січня 2018 року» та рукописний запис « ОСОБА_5 » виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою договір позики не було вчинено (договір, який не укладено), а відтак такий не може бути визнаний судом не дійсним.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином судовим рішенням апеляційного суду встановлено, що договір позики, на підставі якого позивач хоче звернути стягнення на майно відповідача не був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (частина друга статті1282 ЦК України).

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом першої інстанції з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а зокрема: постанови Волинського апеляційного суду від 29.09.2022 року обґрунтовано було зазначено, що договір позики, оформлений у вигляді розписки від 03.01.2018 року є таким, що неукладений, а відповідно обов`язок по поверненню коштів в розмірі 10 000 доларів США, 1 000 євро та 70 000,00 грн. гривень, як в самого позичальника, так і в його спадкоємців, відсутній.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано до суду достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що у відповідача наявний обов`язок задовольнити вимогу позивача, у зв`язку з не укладенням договору позики між позивачем та спадкодавцем відповідача.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Додатковим рішенням суду першої інстанції від 28 червня 2023 року стягнуто з позивача на користь відповідача 10000 гривень витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи заяву відповідача, суд першої інстанції дослідив надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, урахував вимоги статті 137 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку, що надані заявнику послуги з правничої допомоги відповідають предмету договору на правничу допомогу, а обсяг і вартість цих послуг є обґрунтованими та співмірними.

Безпідставними є доводи позивача та її представника, щодо необґрунтованого розміру стягнутих судом судових витрат, оскільки понесення таких витрат підтверджені відповідними доказами, а визначений судом розмір витрат на правничу допомогу відповідає складності справи, обсягу робіт та часу витраченому адвокатом на представництво та захист інтересів відповідача у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарга щодо неподання попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу.

У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 725/42/21-ц Верховний Суд дійшов висновку, що «аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат».

Додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: