2/465/1920/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06.09.2023 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мартьянової С. М.

з участю секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 28.12.2020 між ОСОБА_1 (надалі позивачем) та ОСОБА_2 (надалі відповідачем) укладено договір позики, відповідно до якого позивачем 28.12.2020 було передано відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути ці кошти до 28.06.2021. Згідно з наявною розпискою від 28.12.2020 відповідач зобов`язався, у випадку несвоєчасного повернення боргу, сплатити штраф у розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України. Строк розрахунку пені позивач визначив з 25.01.2022 до 23.02.2022. Разом з тим, у розписці від 28.12.2020 вказано, що позика здійснюється за винагороду у розмірі 5% від суми позики. Розрахунок винагороди є наступним: 1500/100x5=750 (сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів.

Факт передачі вищевказаної суми грошових коштів та факт укладання між сторонами договору позики підтверджується власноручно складеною відповідачем розпискою, оригінал якої останній надав позивачу. Проте, зобов`язання щодо повернення позивачу отриманих у позику грошових коштів відповідач не виконав, як в межах погодженого сторонами строку, так і станом на дату формування цієї позовної заяви. У зв`язку з вищевикладеним позивач, був змушений звернутися з даним позовом до суду. З урахуванням уточнень позовних вимог, просить стягнути з відповідача 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів сума основного боргу, 127 634 (сто двадцять сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 22 (двадцять дві) копійки - пеня, 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів- винагорода та понесені судові витрати у розмірі 7405, 14 гривень.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, від останнього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку. Свого відношення до суду не направив, відзиву не подав, а тому суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 28.12.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів, із кінцевим терміном повернення до 28.06.2021. Згідно з наявною розпискою від 28.12.2020 відповідач зобов`язався, у випадку несвоєчасного повернення боргу, сплатити штраф у розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення (розрахунок пені позивачем визначено за період з 25.01.2022 по 23.02.2022, що становить 127 634 (сто двадцять сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 22 (двадцять дві) копійки. Разом з тим, у розписці від 28.12.2020 вказано, що позика здійснюється за винагороду в сумі 5 % від суми позики (розрахунок винагороди є наступним: 1500/100x5=750 (сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів.

Відповідачем на підтвердження укладення договору була видана розписка про отримання коштів та зобов`язанням повернути кошти у повному обсязі (аркуш справи 4).

Станом на день розгляду справи відповідачем отримані кошти не повернуто.

Суд вважає доведеними факти укладення договору позики 28.12.2020, передачі коштів за договором та невиконання позичальником за договором позики свого обов`язку щодо повернення повністю суми боргу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми. Таку ж позицію мав Верховний суд у Постанові від 14.01.2019 (справа №466/10923/16-ц, провадження № 61-45817св1).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики залишається непогашеною і становить 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 99 Конституції України, встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України, визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 ЦК України, встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У свою чергу, відповідно розписки від 28.12.2020, укладеного між сторонами, у випадку порушення позичальником свого обов`язку щодо повернення позики позичальник сплачує позикодавцеві штрафні санкції в розмірі 1 % в день за кожен день прострочення.

Позивач просить стягнути із відповідача за період з 25.01.2022 до 23.02.2022 пеню у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, однак 09.06.2023, подав до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій просив стягнути пеню у національній валюті у розмірі 127 634 (сто двадцять сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 22 (двадцять дві) копійки відповідно до подано розрахунку за період з 25.01.2022 до 23.02.2022.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Отже враховуючи те, що порушення відповідачем зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення такого зобов`язання, порушення позичальником умов договору позики щодо своєчасного повернення суми позики тягне за собою обов`язок для нього сплатити позивачу пеню.

При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національні валюті України - гривні.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 909/660/14, а також у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 905/1923/16, від 13 липня 2018 року у справі № 916/2393/17, від 06 березня 2019 року у справі № 916/4692/15.

Отже вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

Разом з цим, як вбачається із розписки від 28.12.2020, де вказано, що позика здійснюється за винагороду в сумі 5 % від суми позики (розрахунок винагороди є наступним: 1500/100x5=750 (сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів).

Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконував свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надав.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, судом встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів- сума основного боргу, 127 634 (сто двадцять сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 22 (двадцять дві) копійки - пеня та 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів- винагорода, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України.

Щодо судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути в його користь сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7405,14 грн. за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись статтями 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 28.12.2020 у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів, а також 127 634 (сто двадцять сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 22 (двадцять дві) копійки - пені та 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів- винагороди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7405,14 (сім тисяч чотириста п`ять) гривень 14 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартьянова С.М.