ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 2025/2994/2012
Номер провадження 22-ц/818/1924/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

28 серпня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року в складі судді Мицик С.А.у справі № 2025/2994/2012 за позовом Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року позов Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2022 року.

15 серпня 2023 року ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу через суд першої інстанції.

23 серпня 2023 року справа №2025/2994/2012надійшла до Харківського апеляційного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена в провадження головуючого судді Мальованого Ю.М., суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

Частиною першої статті 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що 04 лютого 2022 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області за участі відповідачки. Повний текст вказаного судового рішення складено 07 лютого 2022 року, отже, строк на його апеляційне оскарження сплинув 09 березня 2022 року. Апеляційна скарга на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року подана 15 серпня 2023 року, тобто, поза межами строку на його оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що копію рішення суду нею отримано 10 лютого 2022 року та у зв`язку з необхідністю підготовки апеляційної скарги нею 22 лютого 2022 року було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 23 лютого 2022 року їй було надано відповідь про неможливість надання матеріалів справи у зв`язку з не зазначенням у заяві підстав для ознайомлення. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією росії проти України вона вимушена була виїхати до Закарпатської області, де знаходилась до 30 липня 2023 року. 02 серпня 2023 року під час нарахування та виплати заробітної плати їй стало відомо, що на її рахунок накладено арешт а межах виконавчого провадження, відкритого на виконання оскаржуваного рішення суду. 03 серпня 2023 року вона звернулась до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та 08 серпня 2023 року вказані матеріали їй були надані для ознайомлення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Накладення обмеження дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Результат аналізу вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

З апеляційною скаргою на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась 15 серпня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня ухвалення судового рішення, при цьому, про розгляд справи судом першої інстанції відповідачка була повідомлена, брала участь у судових засіданнях, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску такого строку.

Оскільки апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення, тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з вимог частини другої статті 358 ЦПК України. При цьому поважність причин пропуску такого строку значення немає.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 3 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначала щодо неповідомлення її про розгляд справи або пропуск строку на апеляційне оскарження саме внаслідок виникнення обставин непереборної сили і доказів на підтвердження таких обставин не надавала. Перебування за межами Харкова у зв`язку з військовою агресією не є беззаперечною підставою для поновлення, оскільки введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22).

ОСОБА_1 не заперечується, що їй було відомо про ухвалення судом оскаржуваного рішення. Між тим, впродовж півтора року з дня ухвалення рішення з заявами про ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі й в електронному вигляді, надання копій матеріалів справи відповідачка не зверталась. За таких обставин відсутні підстави вважати, що строк на оскарження пропущено внаслідок обставин непереборної сили.

Зважаючи, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України, правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження відсутні .

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 523/1781/16-ц (провадження № 61-3526св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 493/1858/16-ц (провадження № 61-11368св20), від 30 червня 2021 року у справі № 613/1166/15-ц (провадження № 61-22084св19) та від 01 грудня 2021 року у справі № 171/506/15 (провадження № 61-10887св21).

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова