Провадження № 2/756/1580/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2023 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Тихої О.О.,
секретаря судових засідань Кренджеляк А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» (далі - ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява обґрунтована тим, що 27.05.2020 приблизно о 05 год. 30 хв., в с. Ольшаниця Обухівського р-ну (Рокитнянського р-ну) Київської області на перехресті доріг сполучення смт. Рокитне - м. Миронівка Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «MAN TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SKI 24», номерний знак НОМЕР_2 , та «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26.04.2022 провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та передано на поруки трудовому колективу ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК».
Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних суспільно-небезпечних дій ОСОБА_3 їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, пов`язаних з отриманими травмами, лікуванням та незручностями.
Під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відношеннях з ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК».
З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 80 000,00 грн., а також понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 01.12.2022 було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача - адвокат Божко М.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 27.05.2020 приблизно о 05 год. 30 хв., в с. Ольшаниця Обухівського р-ну (Рокитнянського р-ну) Київської області на перехресті доріг сполучення смт. Рокитне - м. Миронівка Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «MAN TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SKI 24», номерний знак НОМЕР_2 , та «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26.04.2022 провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та передано на поруки трудовому колективу ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК».
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вказаною ухвалою встановлено, що ОСОБА_3 27.05.2020 близько 05 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN TGX 18.440», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SKI 24», номерний знак НОМЕР_2 , які належать ТОВ «КСПРЕС-Т» на праві власності, рухався по другорядній дорозі вул. Грушевського в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області в напрямку с. Шарки Рокитнянського району Київської області до перехрестя з головною дорогою сполученням с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області - с. Карапиші Миронівського району Київської області.

Наблизившись до перехрестя з головною автодорогою сполученням с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області - с. Карапиші Миронівського району Київської області, водій ОСОБА_3 перед проїздом через перехрестя, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 370 зі змінами від 13.05.2020 № 258 (далі - ПДР України), а саме: вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України, згідно з яким «забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком»; вимог дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) ПДР України, згідно з яким «лінія вказує місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух»; вимог п.1.3 ПДР України, згідно з яким «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»; вимог п.1.5. ПДР України, згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; вимог п.2.3. (б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; вимог п. 16.11 ПДР України, згідно з яким «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не реагував на її зміну, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 та дорожньої розмітки 1.12 (стоп- лінія) ПДР України не зупинився перед нею, не надав дороги автомобілю «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі від с. Карапиші Миронівського району Київської області в напрямку перехрестя с. Ольшаниця - с. Шарки, виїхав на перехрестя та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим створив загрозу життю і здоров`я громадян.

Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта № 59 Д від 15.07.2020, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому сідничної кістки тазу справа, які утворилися від дії тупого предмету (-ів) і могли утворитися в результаті ДТП у пасажира автомобіля в строк і при обставинах вказаних в постанові. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження завдані ОСОБА_1 відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26.04.2022, а саме те, що порушення водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Крім того, вищевказане в повній мірі відповідає висновкам зробленим в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 р. у справі № 534/872/16.

Як роз`яснено у п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України), а в даному випадку юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України).

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок ДТП позивач зазнала фізичних страждань та моральних переживань, які були викликані незручностями та порушенням її звичайного способу життя, негативним впливом на стан здоров`я, тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 80 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, якій внаслідок ДТП було завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритого перелому сідничної кістки тазу справа, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня; істотність вимушених негативних змін в її житті, потребу в медикаментозному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою, ступінь вини водія ОСОБА_3 у спричиненні шкоди, ставлення відповідача до заявлених вимог, представник якого жодного разу не з`явився у судове засіданя, незважаючи на неодноразові виклики суду.

Зважаючи на викладене, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно внасілдок ДТП було завдано моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 80000,00 грн. та яку вважає за необхідним стягнути з відповідача ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» на користь позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У обґрунтування заяви про понесені позивачем витрат на правничу допомогу позивачем наданий Договір про надання правничої допомоги №б/н від 23.11.2022 року, укладений між нею та адвокатом Божком М.І.

У пункті 3 Договору передбачено, що за надання правничої допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно Акту виконаних робіт від 22.05.2023 було надано послуги правничої допомоги на суму 10 000,00 грн., яка була сплачена 22.05.2023, що підтверджується квитанцією серії ЕААА № 990494.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, ураховуючи критерій складності справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок; витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК», , місцезнаходження: 04074, м. Київ, вул. Автозаводська, буд.2.

Суддя О.О.Тиха