Справа № 502/2158/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Балан М. В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс»

про

захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс».

В обгрунтовання позову вказано, що 05.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір «Стандарт» № 0503-5110.

Відповідно до п. 1 Договору, Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в Кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти з користування Кредитом. Згідно з п. 2 Кредитного договору, строк кредиту складає 8 днів. Відповідно до п. 5 Кредитного договору, сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) складає 116 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 1120 гривень (у грошову вираженні).

Як вказує позивач, вона вважає, що при укладанні вищевказаного договору, порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Пор захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим, позивачем у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення.

Також вказано, що відповідачем порушено норми встановлені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

У вказаному кредитному договорі, а саме у п. 11, позивач начебто підтверджує, що до укладання договору отримала від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством. Проте фактично працівники відповідача при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, як і ніде позивач не ставила свій підпис.

Працівники фінансової установи не надали їй Правила надання грошових коштів у Кредит та з їх текстом вона ознайомлена не була. Позивач не мала можливості детально ознайомитися з Правилами кредитування перед укладанням Кредитного договору, їй повинен був бути наданий час і можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює.

Також вказує, що відповідно до п. 3 Кредитного договору за користування коштами у розмірі 7000 гривень, в проміжок часу 8 днів, вона сплачує Кредитодавцю суму в розмірі 1 120 гривень, що є несправедливою умовою відповідно до ч. 5 п. 3 ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також позивач вказує на порушення відповідачем норм встановлених п.8, 9 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків Фінансових послуг» та порушення абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних».

На підставі вищезазначеного, позивач просила суд:

- визнати Кредитний договір № 0503-5110 від 05.10.2020 року недійсним.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 08.06.2023 року відкрито спрощене провадження у справі, про що повідомлені сторони та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання копії даної ухвали подати відзив з запереченнями проти позову.

12.07.2023 року до Кілійського районного суду Одеської області від представника відповідача по справі, надійшов відзив на позов в якому зазначено, що між сторонами укладений вищевказаний договір в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив власний Особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладання/виконання Договору. Позивач на сайті відповідача, здійснив заповнення Заяви на отримання Кредиту, вказав усі дані. Заявка подавалась особисто позивачем через Особистий кабінет. Позивач в Особистому кабінету ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору, яка була розміщена в Інформаційно телекомунікаційній системі відповідача. Позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, як вбачається з вищенаведеного порядку, при укладання Договору, Позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладання Договору. Без відповідний дій з боку позивача укладання договору було б неможливу. Укладання вищевказаного договору між сторонами визнається позивачем, а відтак, відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Вся необхідна інформація розміщена на сайті відповідача та без ознайомлення з вищевказаною інформацією та умовами договору, неможливо було б укласти договір. Як вказує відповідач, Кредитний договір № 0503-5110 від 05.10.2020 року, є вже Третім договором укладеним між Позивачем та Відповідачем на аналогічних умовах. Також зазначено, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладання кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалася та продовжувала користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах, що також підтверджує виконанням ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань.

На підставі вищезазначеного, представник відповідача просить суд:

-відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяви по суті справи, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

05.10.2020 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір «Стандарт» № 0503-5110.

Відповідно до умов п. 1 Договору, Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в Кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2 Договору, строк кредиту 8 днів.

Згідно графіку платежу, термін платежу 12.10.2020 року; сума кредиту 7000, 00 гривень; нараховані проценти 1120, 00 гривень, разом до сплати 8120, 00 гривень.

Відповідно до п. 4 Договору, протягом строку Кредиту розмір процентів складає 2% від Суми Кредиту за кожен день користування. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Позичальнику Суми Кредиту до закінчення визначеного Кредитним Договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %.

Згідно п. 5 Договору, сукупна вартість кредиту (вартість користування Кредитом) складає 116, 0 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 8 120 гривень та включає в себе проценти за користування Кредитом 16.00 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні), або 1120 гривень (у грошовому вираженні).

Відповідно до п. 6 Договору у разі якщо позичальник не повернув Суму Кредиту у строк, встановлений п. 2 Кредитного Договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення Кредиту, Кредитодавець має право нарахувати, з урахуванням обмежень визначених пп. 5) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та згідно вимог чинного законодавства України, а Позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (включно) пені від неповерненої Суми Кредиту за кожен день прострочення.

Згідно п. 7 Договору, цей договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного Договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємною частинами Договору та разом складають Договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті Кредитодавця та, відповідно, укладає Договір.

Відповідно до п. 9 Договору, Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення Терміну платежу визначеного в п. 3.1 цього Договору, з урахуванням продовження Терміну платежі у випадку використання Позичальником права пролонгації , відповідно до умов цього Договору та Правил, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно п. 10 Договору, від діє протягом всього періоду здійснення Сторонами своїх прав та обов`язків за цим договором.

З дослідженої копії договору № 0503-5110 від 05.10.2020 року встановлено, що в реквізитах договору, зазначено, що договір підписано електронним підписом Позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Із дослідженого судом кредитного договору № 0503-5110 від 05.10.2020 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частиною першою ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

Положеннями ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір між сторонами було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, ОСОБА_1 через Особистий кабінет на Веб-сайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на Веб-сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 розуміла, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи його одноразовим ідентифікатором.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 05.10.2020 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 0503-5110 в електронній формі, умови якого відповідачем були виконані, оскільки вони не спростовані позивачем.

Крім того, як вбачається з копії договору, він містить персональні дані позивача, зокрема, її паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають відомостям її паспорта та картки платника податків, копії яких містяться в матеріалах справи.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи позивача про те, що кредитний договір не підтверджує волевиявлення сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, а отже при його укладенні не було дотримано вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Разом з тим, судом було встановлено, що позивач, укладаючи спірний договір, діяла добровільно, розуміла його зміст, тобто природу вчиненого правочину; була ознайомлена з наслідками вчинених дій, її волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі.

Будь-яких невідповідностей вимогам цивільного законодавства положення оспорюваного правочину не містять. Умови договору були визначені його сторонами, які реалізовували свої повноваження, регламентовані ст. 627 ЦК України щодо свободи Договору.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Щодо твердження позивача щодо порушення відповідачем норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суд вважає їх необґрунтованими так як відповідачем на надано до суду підтверджень того, що позивачем його персональні дані оброблялися незаконно.

Крім цього, відповідно до 9.5 вищезазначеного Договору, Споживач надав свою однозначну, беззастережну і необмежену згоду на обробку персональних даних, яку він, відповідно до абз.11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», вправі відкликати.

Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи те, що укладений між сторонами кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямований на реальне настання правових наслідків, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судового збору, відповідні судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 626, 627, 638, 640, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан