Справа № 489/2101/23
Номер провадження 2/489/1242/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач 1), ОСОБА_2 (далі позивач 2) до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

встановив

В травні 2023 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_4 , який з 2012 року в цій квартирі не мешкає. В квартирі не має особистих речей відповідача, інших речей ніколи не було, оскільки він користувався меблями, побутовою технікою позивачів. Після того як відповідач залишив житло вхідні замки не змінювались, у нього були та є ключі від квартири, але він не повертався до квартири та з того часу жодного дня там не мешкав. ОСОБА_4 не сплачує за утримання житла та за комунальні послуги, не приймає участь у витратах на проведення ремонту у вказаній квартирі. Позивачі зазначають, що вони не перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою, ОСОБА_4 добровільно не бажає користуватись житлом та наразі не відомо місце його фактичного проживання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , у позивачів виникли труднощі з оформленням субсидії, оскільки відсутні довідки про доходи відповідача, та позивачі позбавлені права приватизувати квартиру. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, подав до суду відзив. У відзиві зазначено, що твердження позивачів про те, що відповідач протягом останніх 10 років не користується квартирою АДРЕСА_1 та не бажає в ній проживати надалі не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 має ключі від цієї квартири, в будь-який час безперешкодно туди заходить та користується нею. Відповідач зазначає, що з вересня 2016 року періодично проживав у вище вказаній квартирі, оскільки 10.09.2016 зареєстрував шлюб та деякий час проводив в квартирі ОСОБА_5 (колишньої дружини). При цьому відповідач зазначає, що він не втрачав зв`язок з квартирою АДРЕСА_1 , оскільки розумів, що саме вона є його постійним місцем проживання та він має право користуватися нею, проживати, зберігати свої речі, купував необхідне приладдя в квартиру (цифровий міський телефон, цифрову приставку до телевізору тощо). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2020 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано, тому єдиним місцем проживання ОСОБА_4 є квартира АДРЕСА_1 . Відповідач зазначає, що він ніколи не припиняв користування зазначеною квартирою, вважаючи її своїм постійним місцем проживання та має намір проживати в ній і надалі. Крім того, ОСОБА_4 сплатив 3285,00 грн. за житлово-комунальні послуги. Відповідач зазначив, що в нього не має іншого житла ані у власності, ані в користуванні. ОСОБА_4 вважає, що єдиною причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є бажання приватизувати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , без участі відповідача. ОСОБА_4 вважає такі наміри позивачів аморальними, оскільки вони отримали двокімнатну квартиру у зв`язку з тим, що в них була дитина, тобто відповідач. Твердження позивачів про нібито намір оформити субсидію є їх голослівними заявами, оскільки ніяких дій для її оформлення ними не вчинялось, будь-яких доказів на підтвердження цього не надано. Матеріали справи не містять доказів порушень законних прав позивачів відповідачем. Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки він має право користуватися квартирою АДРЕСА_1 та реалізує це право, при цьому не завдає шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивачів, приймає участь у витратах на утримання цієї квартири та має намір і право прийняти участь в подальшій її приватизації.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

З копій паспортів громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з Актом про не проживання у квартирі багатоповерхового будинку від 27.04.2023, підписаного сусідами ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), останні підтвердили, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з 2012 року по теперішній час. За зазначеною адресою постійно мешкають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

До відзиву відповідачем додані його фотографії, зроблені 24-25 травня 2023 року в квартирі АДРЕСА_1 (додано геолокацію з мобільного телефону).

З копій фіскальних чеків від 31.05.2023 вбачається, що ОСОБА_4 сплатив ТОВ "Місто для людей Миколаїв" 2545,10 грн. за надання послуги з управління будинком АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира АДРЕСА_4 , а також сплатив АТ "Миколаївгаз" 759,90 грн. за послуги з розподілу природного газу.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.06.2023 вбачається, що відомості про ОСОБА_4 відсутні.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/5887/17 від 27.08.2021 аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 490/12384/16-ц від 24.10.2018 зазначено, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яку ратифіковано Україною 17.07.1997 та яка набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В судовому засіданні допитані в якості свідків два позивача, які під присягою зазначили, що відповідач не сплачував комунальні платежі більш як три роки до пред`явлення позову, не несе витрати на утримання квартири АДРЕСА_1 , має ключі та доступ до цієї квартири, але там не проживає (більше 3 років). Позивачі пояснили, що відповідач вдруге одружився і після цього відносини між ними погіршилися, відповідач забрав речі і проживає разом з другою дружиною.

Крім того, свідок ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_4 (її колишній чоловік) не проживає в квартири АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_4 не сплачує їй аліменти, тому утворилась заборгованість, яка становить більше, ніж 150000 грн. ( ОСОБА_8 має розрахунок заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів, який надала для огляду в судовому засіданні).

Позивачі вказали, що наявність такої суми заборгованості може потягти негативні наслідки (звернення стягнення на частку з продажем на прилюдних торгах), якщо відповідач буде разом з позивачами брати участь у приватизації квартири.

23.05.2023 ОСОБА_4 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами цивільної справи №489/2101/23 і потім додав до відзиву фото, зроблені 24-25 травня 2023 року в квартирі АДРЕСА_1 . Як зазначають позивачі, то вони в цей час перебували на дачі. Суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Тому, додані відповідачем до відзиву фото не підтверджують факту проживання ОСОБА_4 у вище зазначеній квартирі, а підтверджують лише те, що відповідач має доступ до цієї квартири.

Відповідачем до відзиву додано копії фіскальних чеків про сплату за комунальні послуги, які надавалися до квартири АДРЕСА_1 , але дані квитанції містять дату сплати "31.05.2023", що свідчить про те, що відповідач сплатив комунальні платежі після того як позивачі звернулися до суду з даним позовом та після ознайомлення ОСОБА_4 з матеріалами цивільної справи №489/2101/23. Суд досліджує докази на підтвердження/не підтвердження факту проживання/не проживання в житловому приміщенні, які були зроблені (зібрані) протягом останніх 6 місяців до дня звернення позивачів до суду.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,6 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073,6 грн.

Інформація про учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОПКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.07.2023.

Суддя В. В. Кокорєв