ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8104/23 Справа № 175/2442/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката В`язового Вячеслава Вікторовича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1990 року, який розірвали шлюб 05 жовтня 2021 року. Позивач вказує, що за час спільного проживання однією сім`єю у шлюбі сторони придбали для себе земельну ділянку в садівничому товаристві «Авіатор» на території Дніпропетровської (Дніпровської) селищної Ради Дніпропетровського (Дніпровського) району Дніпропетровської області з садовим будиночком. Отже, з 24 листопада 2012 року, сторони стали власниками даної земельної ділянки та будинку. Також позивач вказує, що з дружиною вони припинили шлюбні відносини та мешкають окремо. Позивач постійно проживає в даному садовому товаристві, а відповідачка, починаючи з травня цього року, виїхала з будинку та мешкає за іншою адресою.

Враховуючи викладене, позивач просив здійснити поділ спільного майна набутого у шлюбі з відповідачкою майна - садового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0606 га, з кадастровим номером :01:103:1021, по АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області, та визнати за ним, позивачем, право власності на 1/2 частину вказаного садового будинку та право власності на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Суд вирішив: визнати за ОСОБА_2 право особистої власності частину садового будинку АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 121,6 кв.м., що складається з: садового будинку(літ. А) з навісом(літ. А), лазня(літ.Б) з навісом(літ. Б), басейн(літ. Бас), колонка(літ. К), зливна яма(літ. З/Я), замощення І, огорожа №1-3, та земельної ділянки площею 0,0606 га., кадастровий номер :01:103:1021 за адресою АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у зв`язку з розірванням шлюбу може бути об`єктом поділу майна подружжя.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат В`язовий В.В. посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції під час розгляду вказаної справи вийшов за межі позовних вимог. Крім того, апелянт вказує на наявність правових підстав для відмови у позові, оскільки у разі задоволення позовних вимог не буде вирішене питання щодо правового статусу іншої 1/2 частини майна, тоді як суд повинен за кожним із подружжя визнати частку у спільному майні.

30 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони з 24 листопада 1990 року перебували в офіційному шлюбі, який був розірваний 05 жовтня 2021 року.

Встановлено, що за час спільного проживання однією сім`єю у шлюбі, а саме, 24 листопада 2012 року, сторони придбали земельну ділянку та будинок в садівничому товаристві «Авіатор» на території Дніпропетровської (Дніпровської) селищної Ради Дніпропетровського (Дніпровського) району Дніпропетровської області.

17 грудня 2018 року сторонами було виготовлено технічний паспорт на спільний садовий будинок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », по АДРЕСА_1 , на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Право власності на ім`я ОСОБА_3 на садовий будинок за цією ж адресою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06 липня 2020 року, номер запису права власності - 37218116.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що вони припинили шлюбні відносини та мешкають окремо. Позивач постійно проживає в даному садовому товаристві, а відповідачка, починаючи з травня цього року, виїхала з будинку та мешкає за іншою адресою.

Визнаючи за позивачем право власності на 1/2 частини спірної нерухомості в порядку поділу спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами СК на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на підставі спільної сумісної власності незалежно від того, чи обоє вони працювали і отримували заробітну плату, чи лише один з них.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами ч. 1 ст. 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Натомість відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від .07.09.2016р. у справі №6-801цс16; від 12.10.2016р. у справі №6-846цс16; від 07.12.2016р. у справі №6-1568цс16).

Співвідношення положень п. 3 ч. 1 ст. 57 та ст. 60 СК дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує.

Визнаючи за позивачем право особистої власності на 1/2 частини спірної нерухомості, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що матеріали справи не містять доказів того, що вказане майно було придбане за особисті кошти позивача.

При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 14-108звц21), від 14 лютого 2023 року у справі № 759/864/20 (провадження № 61-10998св21).

Колегією суддів встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка придбані під час шлюбу сторін, презумпцію спільності майна подружжя відповідачка не спростувала.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спірне нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у зв`язку з розірванням шлюбу може бути об`єктом поділу майна подружжя.

При цьому, колегія суддів вважає, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

А тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 садовий будинок та земельну ділянку; та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із них право власності на 1/2 частини садового будинку та 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем права особистої власності на 1/2 частини спірної нерухомості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення, як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального законів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в редакції цієї постанови.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судовий збір у розмірі 12 236, 00 грн. та витрати за проведення двох звітів про грошову оцінку майна у розмірі 2 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката В`язового Вячеслава Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 садовий будинок, який складається з: садовий будинок літ.А з навісом літ.а, лазня літ.Б, з навісом літ.б, басейн літ.Бас., колонка літ.К, зливна яма літ.З/Я, замощення І, огорожа № 1-3 та земельну ділянку, площею 0,0606 га, з кадастровим номером :01:103:1021, по АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованих на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_1 , та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0606 га, з кадастровим номером :01:103:1021, по АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_2 частини земельної ділянки площею 0,0606 га, з кадастровим номером :01:103:1021, по АДРЕСА_1 , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 236, 00 грн. та витрати за проведення двох звітів про грошову оцінку майна у розмірі 2 000, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко