СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді Жовноватюк В.С.,

за участю секретаря Лопатюк А.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Плюсніна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить визнати, що ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, Луганська область, місто Краснодон.

В обгрунтування поданої заяви посилається на наступне.

Так, заявник стверджує, що він є ОСОБА_1 , який народився в м. Краснодон Луганської області, Україна. Навчався в м. Молодогвардійськ Луганської області в середній школі №10. Закінчував навчання в виправно-трудовій колонії №15.

В 1982-1983 роках відбував покарання у спецучилищі м. Красний Луч.

З 1985 по жовтень 1991 року заявник відбував покарання у виправно-трудовій колонії в м. Старобельськ, потім м. Перевальськ . Після звільнення з місця позбавлення волі заявник жив у АДРЕСА_1 , де і зареєстрований по теперішній час.В листопаді 1994 року заявник одружився з ОСОБА_2 , потім шлюб було розірвано. Від шлюбу має доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник також стверджує, що мав сина ОСОБА_4 , 1992р.н., який помер в 2015 році, та дочку ОСОБА_5 , 1993р.н. Проте з дітьми відносини не підтримує та не знає, де вони проживають зараз.

Заявник зазначає, що 21 листопада 1997 року він отримав паспорт громадянина України в м. Краснодон Луганської області, серія НОМЕР_1 , виданий Краснодонським МУВС Луганської, який втратив 26 липня 2001 року. Потім отримав новий паспорт громадянина України, який загубив ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з іншими документами (реєстраційною карткою платника податків, військовим квитком, свідоцтвом про народження). Копій цих втрачених докуметів в нього також не залишилось.

Далі, продовжив заявник, з 1995 по 2001 рік він працював в москві, до Києва приїхав у 2001 році. Останній раз в Лугаську був у 2004 році. З 2001 по теперішній час проживає в Києві. За час такого перебування неодноразово притягувався до відповідальності, про що є відповідні відмітки в офіційних документах. Внутрішньопереміщеною особою він не є.

На даний час заявник вирішив звернутися до відповідних органів для отримання паспорта громадянина України, який було втрачено, проте зіштовхнувся з певними труднощами, а саме відсутністю документів, які б могли підтвердити його особу.

Зі свого боку заявником та його представником було зроблені запити до Національної поліції, Податкової інспекції, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Центру надання адміністративних послуг Солом`янської РДА, відділення виявлення та обліку бездомних осіб будинку соціального піклування, відповіді надані суду на підтвердження заявлених вимог.

Також свої вимоги обгрунтовує зверненням до медичних закладів для надання медичної допомоги саме як ОСОБА_1 , а також просить допитати свідків (а.с.2-7).

22.05.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

03.07.2023 в судовому засіданні вирішено клопотання про виклик свідків та витребування доказів.

07.09.2023 учасники на розгляд справи не прибули.

14.11.2023 заявник та його представник підтримали заяву з підстав, викладених вище.

Заінтересована особа свого представника в суд не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Солом`янський відділ направив заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.66).

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи.

Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , про що реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області зроблено актовий запис №747, місце народження м. Краснодон Луганської області, Україна, батько - ОСОБА_6 , 1936р.н., мати ОСОБА_7 , 1936р.н., що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.8-10).

09.11.2022 Будинком соціального піклування Правобережного відділення виявлення та обліку бездомних осіб видано заявнику посвідчення про взяття його на облік № НОМЕР_2 , в якому міститься фото заявника (а.с.12).

На звернення до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України отримано архівну довідку за №179/1/6297 від 14.11.2022, що документи Краснодонського об`єднаного військового комісаріату Луганської області з 1946 року на зберігання до ГДА Міноборони не надходили, окрім історичної довідки та ліквідаційного акту (а.с.20).

Згідно ліквідаційного акту документи Краснодонського об`єднаного міського військового комісаріату Луганської області залишились на тимчасово окупованій території території.

В інформаційній довідці МВС України на ім`я ОСОБА_1 з його фотокарткою є запис про те, що 28.09.2018 о 11.42 надійшло повідомлення зі служби "102" про те, що 28.09.2018 о 11.39 за адресою АДРЕСА_2 чоловік ОСОБА_8 вигнав заявницю з її квартири. Заявник ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).

Також міститься інформація про те, що ОСОБА_1 неодноразово доставлявся до поліції, а саме Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві.

Останній запис КОЗП заявник ЄО №40019 від 31.05.2016 Солом`янське управління поліції ГУНП у м. Києві (втрата документів, печаток, речей) - матеріал списан у справу №30554 від 31.05.2016.

Відомості з АРМОР свідчать про неодноразове притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до кримінальної відповідальності. На відповідній довідці міститься фотокартка заявника із даними " ОСОБА_1 " (а.с.21-23).

З матеріалів справи також вбачається, що заявник під прізвищем ОСОБА_1 звертався до медичних закладів в м. Києві, в тому числі перебував на стаціонарному лікуванні з 10.07.2022 по 15.07.2022 в міській клінічній лікарні №7 Печерського району м. Києва на вул. Підвисоцького, 4Б, мав амбулаторну карту з сімейної клініки "АМЕДА" прізвище хворого ОСОБА_1 (а.с.24-32).

Головне управління ДПС у м. Києві надало на запит суду відомості про присвоєння ОСОБА_1 ідентифікаційного коду - РНОКПП НОМЕР_3 (а.с.56).

Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м. Києві повідомив заявника у відповідь на його заяву про видачу паспорта громадянина України, що для виготоволення паспорта громадянина України у вигляді ІD карткиу зв`язку із втратою раніше виданого паспорту особа надає наступні документи, а саме заяву встановленого МВС зразка про втрату або викрадення паспорту зразка 1994 року (заяву про втрату паспорта), витяг з ЄРДР (у разі викрадення паспорту на території України), посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу /територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати, документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів) про місце проживання - довідку органу реєстрації встановленого зразка, про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду , яке набрало законної сили або виданий компетентними органами іноземної держави, документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт, документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків з даними про РНОКПП або повідомлення про відмову ід його прийняття, або дані про РНОКПП, внесені до паспорта або свідоцтва про народження (а.с.33).

Під час судового розгляду були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які кожний окремо підтвердили, що з 2004 та 2006 років відповідно особисто знають заявника як ОСОБА_1 , перебувають з ним товариських відносинах. Їм відомо, що він уродженець Луганської області, проте тривалий час вже проживає в м. Києві.

В даному випадку заявник не ставить питання про встановлення належності до громаянства України, оскільки заявник є громадянином України, отримував паспорт громадянина України, який втратив.

В той же час, статтею 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр" і постанови КМУ №745 від 26.10.2016, якою затверджено новий Порядок оформлення , видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, визначають , що у разі неможливості встановити особу за визначеною процедурою встановлення особи, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення для видачі документу, що посвідчує особу та її громадянство України.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обгрунтованими та доведені належними, допустимими та достатніми доказами, які у своїй сукупності підтверджують факт родинних відносин, який вона просила встановити, і вказані вище докази у встановленому законом порядку заінтересованими особами не спростовані.

Дана заява про встановлення факту не стосується спору про право між заявником та іншими суб`єктами, оскільки стосується прав і обов`язків саме заявника, визначених, зокрема, Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр".

Заінтересованими особами не оспорюється сам по собі зазначений факт, а лише вимагаються певні документи для підтвердження його , яких заявник не може надати, у зв`язку з чим і звертається до суду. Отже іншого шляху для підтвердження факту, крім судовий порядок, не існує.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 293, 315, 316, 318 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт того /визнати /, що ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, Луганська область, місто Краснодон.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Жовноватюк

Повний текст виготовлено 15.11.2023