Справа № 489/3611/22
Провадження № 6/489/106/23
Ухвала

Іменем України

28 липня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

17.07.2023 відповідач ФОП ОСОБА_1 через свого представника адвоката Когіна А.В. звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.02.2023 по справі № 489/3611/23, яким з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто безпідставно набуті кошти в розмірі 59 940,00 грн., 3 % річних в сумі 1 404,07 грн., а всього 61 344,07 грн.

Як на підставу для розстрочення рішення суду посилається на те, що виконання рішення одразу і в повному обсязі поставить його у дуже скрутне матеріальне становище, що завдасть шкоди членам його сім`ї та утриманцям, яких він не зможе утримувати. Зазначав, що загальновідомим є факт введення в Україні воєнного стану, що впливає на спроможність своєчасного ведення рахунків,обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності. Також вказував, що відповідно до Листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, вих. № 2024/02.0-7.1 визнано військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами з 24.02.2022. В обґрунтування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, боржник зазначає також про зростання дебіторської заборгованості контрагентів та свій важкий фінансовий стан.

Посилаючись на викладене, ФОП ОСОБА_1 просить суд розстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2023 по справі № 489/3611/22 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 61 344,07 грн. на сім місяців рівними частинами.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2023 заяву ФОП ОСОБА_1 прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 28.07.2023 об 11:00 год.

Позивач ОСОБА_2 повідомлялась про розгляд справи належним чином, зокрема отримала смс-повідомлення від суду 24.07.2023 об 11:36 год., в судове засідання не з`явилась, що не перешкоджає розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду. Будь-яких клопотань від неї на адресу суду не надходило.

Відповідач ФОП ОСОБА_1 та його представник - адвокат Когін А.В. в судове засідання також не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, зокрема отримали смс-повідомлення від суду 24.07.2023 об 11:36 год. та об 11:32 год. відповідно.

Від Інгульського ВДВС 27.07.2023 на адресу суду надійшла копія постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП № 72246776 від 18.07.2023 щодо стягнення з відповідача судового збору, яке закінчено відділом ДВС на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в цій частині згідно з виконавчим документом.

Отже належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду за їх відсутності, враховуючи скорочені строку розгляду таких заяв.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.0023 позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково; стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 59 940 грн., 3 % річних у сумі 1 404 грн. 07 коп., а всього 61 344 грн. 07 коп.

Відповідно до Постанови Миколаївського апеляційного суду від 11.07.2023 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.20023 залишено без змін.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

За приписами частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої, третьої - п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

В обґрунтування своєї заяви про розстрочення виконання рішення суду ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що виконання рішення одразу і в повному обсязі поставить його у дуже скрутне матеріальне становище, що завдасть шкоди членам його сім`ї та утриманцям, яких він не зможе утримувати; загальновідомим є факт введення в України воєнного стану, що негативно впливає на господарські правовідносини; вказував, що відповідно до Листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, вих. № 2024/02.0-7.1 визнано військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами з 24.02.2022; зазначає також про зростання дебіторської заборгованості контрагентів та свій важкий фінансовий стан.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість ФОП ОСОБА_1 до заяви про розстрочення виконання рішення суду взагалі не долучено доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. А саме не надано доказів на підтвердження того, що в нього є утриманці, коло та кількість вказаних осіб, ступінь їх споріднення з ним, тощо. Також не надано доказів на підтвердження наявності дебіторського заборгованості контрагентів та скрутний фінансовий стан (відомості про доходи ФОП ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні). Крім того, відповідач в своїй заяві посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 однак копії даного листа до заяви про розстрочку виконання рішення суду до заяви про розстрочення виконання рішення суду не долучено. Саме ж по собі введення в Україні воєнного стану не може бути підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили - приймаючи до уваги, що грошові кошти в розмірі 59 940,00 грн. було отримано відповідачем від ОСОБА_2 в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та встановлено судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів виключних обставин для розстрочення рішення суду.

За таких обставин заява ФОП ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду є необґрунтованою та в її задоволенню необхідно відмовити.

Керуючись статтею 435 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі № 489/3611/22 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.07.2023.

Суддя Г.А. Микульшина