Справа № 522/7723/23
Провадження № 2-о/522/285/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Коноваленко О. В.,

представника заявника - адвоката Попова М. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області), про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що для оформлення пенсії вона звернулася з відповідною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка була передана для розгляду до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, проте у призначенні пенсії їй було відмовлено з посиланням на те, що до її страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , період навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , оскільки неможливо встановити взаємозв`язок між прізвищами « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », оскільки прізвище, зазначене у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_1 » (російською мовою) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті заявника « ОСОБА_1 » (російською мовою). Також до страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки № 366-Г-11.1-21 від 17.02.2023, оскільки прізвище, зазначене в довідці « ОСОБА_1 » (російською мовою) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті заявника « ОСОБА_1 » (російською мовою).

Посилаючись на те, що невідповідність написання її прізвища російською мовою в документах створює їй перешкоди в оформленні пенсії, просить встановити факт належності їй диплому серії НОМЕР_2 від 25.07.1982 про здобуття кваліфікації в Технічному училищі № 4 м. Одеси, трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 27.07.1982, свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого відділом РАЦС Ленінського райвиконкому 30.05.1987, та архівної довідки Департаменту архівної справи та діловодства ОМР № 366-Г-11.1-21 від 17.02.2023.

Встановлення цих юридичних фактів необхідне заявнику для реалізації права на отримання пенсії.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2023 у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 у частині встановлення факту належності свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого відділом РАЦС Ленінського райвиконкому 30.05.1987, відмовлено з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Попов М. С. заяву просив задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у судове засідання не з`явилася, подала заяву про проведення судового засідання у її відсутність.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали заяви, суд зазначає таке.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.

Звертаючись до суду з цією заявою заявник просить встановити факти, а саме належності їй диплому серії НОМЕР_2 від 25.07.1982 про здобуття кваліфікації в Технічному училищі № 4 м. Одеси, трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 27.07.1982 та архівної довідки Департаменту архівної справи та діловодства ОМР № 366-Г-11.1-21 від 17.02.2023.

Як зазначено заявником, встановлення цих юридичних фактів необхідне для призначення пенсії за віком, так як дозволить зарахувати до страхового стажу відповідні періоди роботи та навчання.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25.06.1997, прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано українською мовою ОСОБА_1 .

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1982, остання видана на ім`я (російською мовою) « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії диплому НОМЕР_2 , останній видано на ім`я (російською мовою) « ОСОБА_1 ».

Відповідно до архівної довідки № 366-Г-11.1-21 від 17.02.2023 Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради значиться (російською мовою) « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 22.03.2023 № 19 про відмову у призначенні пенсії, заявнику у призначенні пенсії за віком відмовлено з посиланням на те, що відповідно до наданих нею документів до її страхового стажу не зарахованоперіоди роботи за записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , період навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , оскільки неможливо встановити взаємозв`язок між прізвищами « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », так як свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 є недійсним, оскільки прізвище, зазначене у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_1 » (російською мовою) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті заявника « ОСОБА_1 » (російською мовою). Також до страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки № 366-Г-11.1-21 від 17.02.2023, оскільки прізвище, зазначене в довідці « ОСОБА_1 » (російською мовою) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті заявника « ОСОБА_1 » (російською мовою). Відповідні періоди можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання уточнюючих довідок та звернення до Управління.

Заявнику роз`яснено, що у разі незгоди з цим рішенням вона має право на його оскарження до Пенсійного фонду України або в судовому порядку.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Територіальне Управління Пенсійного Фонду України є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

У разі незгоди з рішенням органу, що призначає пенсію, особа має право на його оскарження до Пенсійного фонду України або в судовому порядку.

Оскільки підставою звернення ОСОБА_1 до суду із даною заявою про встановлення факту належності їй документів на підтвердження страхового стажу є рішення ГУ ПФУ в Сумській області про відмову у призначенні пенсії за віком, заявник має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким є територіальне Управління Пенсійного фонду України. Так само заявник не була позбавлена можливості оскаржити таке рішення до Пенсійного фонду України.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження №14-505цс19).

При цьому, визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначених фактів виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, вимоги заявника пов`язані з доведенням наявності підстав для призначення пенсії, що впливає на підтвердження та можливість реалізації заявником прав у сфері пенсійного забезпечення. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20).

При цьому Об`єднана палата, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнала недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, його належить розглянути виключно у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішення (дій) Управління Пенсійного фонду України про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд враховує викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 висновки щодо розмежування умов залишення без розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також закриття провадження у справі в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України виходить з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства.

Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, роз`яснивши ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 255, 258, 259, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області), про встановлення фактів, що мають юридичне значення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено 04.09.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА