ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5498/23 Справа № 200/6116/17 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашова І.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Єлісєєва Олексія Дмитровича,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 червня 1994 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Індустріальної ради народних депутатів м.Дніпропетровська. В подальшому шлюб було розірвано згідно рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2010 року. Проте, за період перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було здійснено ремонт, реконструкцію та перепланування квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , яка є частиною домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складалося з кількох житлових приміщень та добудов до нього. У 1998-му році вищевказана квартира була приватизована позивачкою на себе та її сина ОСОБА_3 .. На момент приватизації площа спірної квартири становила 66.4 кв.м.

Позивач вказує, що квартира перебувала у жахливому стані, ремонту не було. У зв`язку із цим позивачем було прийнято рішення про проведення перебудування квартири з метою покращення житлових умов сім`ї. Так, ОСОБА_1 розібрано та демонтовано прибудову, вивезено будівельне сміття за допомогою вантажних машин. Були проведені роботи з підготовки фундаменту, були оплачені цементовози та залитий новий фундамент. Були зведені стіни з ракушняка, які були оштукатурені та облицьовані червоною цеглою. Крім того, зроблено нове перекриття, утеплення. Встановлено металопластикові вікна та двері, накритий новий дах. Побудований новий ганок. Проведений капітальний ремонт у ванній кімнаті та житлових кімнатах. Також проведено благоустрій прибудинкової території. В квартирі було проведено опалення, встановлені радіатори, нова електропроводка, нові меблі. В результаті проведених робіт, квартира була перебудована у двоповерховий будинок з площею понад 200 кв.м., з гаражем із металевих конструкцій площею 24 кв.м.

Будівельні роботи проводились як за особисті кошти позивача, так і за кошти, які ОСОБА_1 отримав від свого друга. Позивач зазначає, що будівництво та перепланування квартири проводилось самовільно, а право власності на перебудовану квартиру відповідачем не оформлювалось.

Враховуючи, що реконструкція квартири проведена за особисті кошти ОСОБА_1 у період перебування в шлюбі з ОСОБА_2 , тому матеріали і конструкції, які були використані в ході будівництва, належать ОСОБА_1 та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вартість будівельних робіт, матеріалів і конструкцій, що були використані в процесі переобладнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину ринкової вартості будівельних робіт, матеріалів та конструкцій, що були використані в процесі будівництва квартири АДРЕСА_3 , у розмірі 1655709,15грн. (а.с.2-6 Том І, а.с.5-9 Том ІІ).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с.116-122 Том ІІ).

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Єлісєєв Олексій Дмитрович, 02 травня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що суд припустився помилки при з`ясуванні обставин справи, які мають істотне значення для вирішення цього спору, не взяв до уваги статусу майна, яке підлягає поділу та не вирішив питання щодо вартості такого майна як до, так і після перебудови, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог. (а.с.125-132 Том ІІ).

07 липня 2023 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 засобами системи Електронний суд подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем не було надано жодного доказу про проведення ним будівельних робіт, а сума, яка заявлена до стягнення, є необгрунтованою. Також представником ОСОБА_2 зазначено, що висновки суду у рішенні про можливу реконструкцію квартири не ґрунтуються на жодних доказах, адже поняття реконструкції та ремонту не є тотожними. При цьому заявляє, що ОСОБА_2 жодних реконструкцій не вчиняла та посилання апелянта про підробку договору та чека на проведення ремонтних робіт зводяться до незгоди з результатами оцінки доказів судом першої інстанції. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 10 червня 1994 року до 23 квітня 2010 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 03 листопада 1998 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 76/100 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно у квартирі, розташованій по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 був також зареєстрований у цій квартирі. В ході спільного проживання у зазначеній квартирі здійснено ремонт та перепланування помешкання з метою поліпшення житлових умов.

Як встановлено судом першої інстанції з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 845/846-19 від 22 серпня 2019 року, визначити вартість будівельно-монтажних робіт, будівельних матеріалів та експлуатації машин і механізмів, використаних при будівництві, не надається можливим, оскільки відсутні документи, які підтверджують в якій кількості, в якому обсязі, з використанням яких машин, механізмів та інструментів, виконувалися вищезазначені роботи, документи, які підтверджують вартість матеріальних ресурсів, які використовувались при будівельно-монтажних роботах, теж відсутні.

Крім того, визначити загальну вартість робіт та матеріалів внутрішнього оздоблення приміщень квартири, визначити загальну вартість облаштування двору, ландшафтного дизайну, в`їзної групи, огорожі, гаражу, не надається можливим, тому що у позивача немає будь-яких доказів на підтвердження проведення будівельних робіт, їх вартості, будь-якого належним чином підготовленого проекту, калькуляцій, приблизного кошторису і т.д.

Натомість, судом встановлено, що 14 вересня 1999 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Атлант» (підрядник) був укладений договір підряду № 14/09 від на виконання будівельних робіт. Предметом цього договору є виконання відповідно до кошторису, ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 42 від 14 вересня 1999 року, ОСОБА_5 , який є батьком відповідача, перераховано ТОВ «Атлант» 126236, 90 грн., що судом прийнято, як докази, що підтверджують безпосередню участь сім`ї ОСОБА_2 у проведенні будівельних та ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_3 .

Крім того, згідно договору міни від 04 травня 2005 року, ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_2 туалет квартири АДРЕСА_4 , площею 5,76 кв.м. для облаштування сходів на мансардний поверх, залишаючи собі приміщенні під сходами, площею 2.1 кв.м.

Цей доказ суд вважав таким, що підтверджує, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відбувся обмін приміщеннями для облаштування сходів у квартирі, що також вказує на те, що ОСОБА_2 приймала безпосередню участь в поліпшенні житлових умов в квартирі.

Згідно договору № 09/10-3 від 28 вересня 2010 року на виготовлення сходів за індивідуальним проектом, між ОСОБА_2 та ТОВ «Атлант» була досягнута домовленість щодо розроблення дизайн-проекту дерев`яних сходів. Вартість сходів склала 18000, 00 грн. (т.1, а.с. 110).

Судом першої інстанції також встановлено, що на замовлення позивача виготовлено звіт про оцінку майна № 09112022_04 від 09 листопада 2022 року, де предметом оцінки є трикімнатна квартира, площею 67,50 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку якого ринкова вартість квартири складає 1372817, 70 грн.

Згідно звіту про вартість майна, який виконаний ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість спірної квартири складає 590000, 00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ним було розібрано та демонтовано прибудову, вивезено будівельне сміття за допомогою вантажних машин, підготовлено до заливки траншею, зроблена в`язка арматури та залитий новий фундамент. Були зведені стіни з ракушняка, які були оштукатурені та облицьовані червоною цеглою. Побудований новий ганок. Проведений капітальний ремонт у ванній кімнаті та житлових кімнатах. Також проведено благоустрій прибудинкової території (двору). В квартирі було проведено опалення, встановлені радіатори, нова електропроводка, нові меблі. Всі ці роботи, за доводами позивача, він робив або самостійно, або із залученням кваліфікованих працівників. Фінансування цих робіт, як вказує позивач, здійснював власним коштом - за рахунок коштів, взятих у борг та заробітної плати, на підтвердження чого ним надано заяву на переказ готівки, копії платіжних доручень на перерахування коштів в іноземній валюті, фотографії подвір`я та будинку, чорнові записи вартості будівельних матеріалів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що він приймав участь у будівництві та використовував для цього особисті кошти, враховуючи, що спірна квартира була приватизована ОСОБА_2 та членом її сім`ї, третьою особою ОСОБА_3 , що має притаманні особистій приватній власності ознаки. Також суд першої інстанції вважав встановленими ті обставини, що відсутні правові підстави для стягнення половини вартості будівельних робіт, матеріалів і конструкцій, що були використані в процесі переобладнання спірної квартири, оскільки ОСОБА_1 не доведена активна (майнова, фінансова, трудова, інтелектуальна) участь у проведенні цих робіт, як і не доведено, що відносно цих робіт, будівельних матеріалів та конструкцій виникло право спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва квартири, господарських будівель і споруд, є майном, набутим сторонами під час шлюбу, тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Проте для встановлення режиму спільної сумісної власності суд не обмежується лише самим фактом того, що сторони проживали разом і приймали невизначену участь у створенні якогось майна чи результатів діяльності. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України. Тягар доказування обставин необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги.

Для виникнення спільної сумісної власності необхідно також визначити вкладення кожного з подружжя у вигляді спільних трудових, інтелектуальних, фінансових (грошових) затрат тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що «втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився за час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальним правилом мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний зі спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном».

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач має довести, що збільшення вартості майна є істотним і в таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

За частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2023 рок,у у справі №664/2660/18.

З матеріалів справи, з технічного паспорту на квартиру спільного заселення, що знаходиться у власності ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , який є додатком до Свідоцтва про право власності на житло від 03 листопада 1998 року, колегією суддів встановлено, що зазначена квартира є приватною власністю відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 , матеріал зовнішніх стін квартири, що знаходиться на 1 поверсі 1-поверхового будинку цегла, матеріал перекриттів дерев`яні балки. Будинок підключений до телефонної мережі, об`єднаної диспетчерської системи і обладнаний водопостачанням, зокрема, холодним, каналізацією, газопостачанням, опаленням форсунка, електропостачанням, радіотрансляційним зв`язком, телевізійною антеною колективного користування, кабельним телебаченням, приміщення загального користування туалет 0,8 кв.м, коридор 6,0 кв.м. (а.с.64-68 Том І).

У відповідності до рішення виконавчого комітету Бабушкінської районої ради народних депутатів №337 від 25 червня 1997 року за заявою відповідача ОСОБА_2 дозволено їй приєднати приміщення кухні площею 13,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_5 . Склад родини двоє, в тому числі, син ОСОБА_3 (а.с.69 Том І).

Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради №479 від 20 липня 2001 року узаконено переобладнання та розділ комунальної квартири АДРЕСА_5 на дві окремі квартири, де ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено житлову кімнату, площею 11,9 кв.м.; житлову кімнату площею 11,0 кв.м., житлову кімнату площею 24,5 кв.м., кухню площею 13,3 кв.м., коридору (раніше приміщення загального користування) площею 6,0 кв.м., санвузел (раніше приміщення загального користування) площею 0,8 кв.м., що є ізольованою трикімнатною квартирою, житловою площею 47,4 кв.м., загальною площею 67,5 кв.м. (лишки 1,1 кв.м. за рахунок приєднання приміщення загального користування) (а.с.70 Том І).

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала в судовому засіданні, що квартира, яка належить їй на праві власності разом із ОСОБА_3 , з того часу зазнала переобладнання, капітального ремонту, що призвело до покращення житлових умов, однак участь в цьому позивача як особистими грошима, так і його працею, не доведена, натомість її батько ОСОБА_5 приймав безпосередню участь у переобладнанні квартири, що підтверджується договором підряду №14/09 від 14 вересня 1999 року, до якого додатком є смета на ремонт квартири з переліком робіт, матеріалів для таких робіт та їх вартістю (а.с.112-114 Том І).

У висновку експерта Дніпровського НДІ СЕ від 22 серпня 2019 року у розділі Дослідження зазначено, що на момент дослідження квартира АДРЕСА_3 є ізольованою, з мансардним поверхом (Мансарда експлуатований горищний простір, утворене на останньому поверсі будинку) (а.с.192 Том І). Для дослідження надавався технічний паспорт квартири станом на 2010 року.

Згідно технічного паспорту на спірну квартиру, виготовленого 10 березня 2023 року (а.с.194-199 Том ІІ), другого поверху в квартирі, як про це стверджує позивач, не відображено.

Колегія суддів зазначає, що, хоча спірна квартира і зазнала переобладнання, поліпшення житлових умов, що не заперечує відповідач, однак позивач не довів належними та допустимими доказами які саме матеріали, роботи та механізми зі спецтехнікою, на які він посилається в апеляційній скарзі, оплачувались особисто ним, як і не доведено і не підтверджено будь-якими доказами їх вартість кожного окремо, враховуючи також і відсутність у позивача чіткого переліку будівельних матеріалів, їх кількості та вартості, видів робіт, їх кількості та вартості, що були задіяні в процесі переобладнання прибудови, проведення капітального ремонту в самій квартирі, удосконаленні комунікацій в квартирі, враховуючи, що будинок з моменту набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, вже мав централізоване підключення як електро-, так і газопостачання.

Натомість відповідачем по справі надані докази на підтвердження проведення зазначених робіт її батьком ОСОБА_5 , що підтверджується договором підряду №14/09 від 14 вересня 1999 року, до якого додатком є смета на ремонт квартири з переліком робіт, матеріалів для таких робіт та їх вартістю (а.с.112-114 Том І).

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду і не є підставою для задоволення позову.

Суд першої інстанції надав вірно оцінку зазначеним обставинам та вірно вважав не доведеним позивачем право спільної сумісної власності подружжя на використані в процесі перебудови, переобладнання та удосконалення квартири відповідача, матеріали, роботи, спецтехніку, що відбулось за рахунок позивача у значному розмірі чи власних трудових затрат, і що його внесок в істотне поліпшення житлових умов, в розумінні ст. 62 Сімейного кодексу України, є істотним для можливості визнання вартості таких робіт та матеріалів об`єктом спільної власності подружжя.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив характер спірних правовідносин, обставини, які мають істотне значення для вирішення справи та вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку при розгляді даного позову, що відповідає застосованим нормам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апелянта не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Єлісєєва Олексія Дмитровича про забезпечення позову задоволено частково.Заборонено ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , вчиняти дії, спрямовані на відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , що належить їй на праві приватної власності, у будь-який спосіб до вирішення справи по суті.

Зважаючи на те, що апеляцйна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду про відмову у задоволенні позову без змін, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що ухвалою суду від 31.05.2023 року про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги та що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню у дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 20 000 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єлісєєва Олексія Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в дохід держави в сумі 20 000грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 вересня 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта