Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3279/23
Провадження № 2/332/1131/23
Рішення

Іменем України

31 серпня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

секретаря судового засідання: Мусаєва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Солтіс Ірина Володимирівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, індексації, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, -

Встановив:

15.06.2023 ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Солтіс Ірина Володимирівна, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, індексації, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період з 01.07.2013 по 04.04.2023 він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на посаді «печовий на відновленні й дистиляції титану та рідкісних металів 6 р.». Факт перебування позивача та відповідача у трудових правовідносинах підтверджується відповідними документами, долученими до позовної заяви.

04.04.2023 позивач був звільнений із займаної посади, згідно наказу № 15 від 24.01.2023 через скорочення чисельності штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП).

Відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, не здійснив з позивачем повне розрахування в день звільнення, у зв`язку з чим він просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з індексацією в розмірі 113 113,44 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати - 4 673,87 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 14 436,00 грн (на момент складання позову), моральну шкоду - 20 000,00 грн та понесені судові витрати.

Від представника ТОВ «ЗТМК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Від представника позивача - адвоката Солтіс І.В., надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від представника позивача - адвоката Солтіс І.В., надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують та просять його задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідача - Криворучка О.Г. , надійшла заява про розгляд справи без його участі, заперечує щодо позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 01.07.2013 по 04.04.2023 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на посаді «печовий на відновленні й дистиляції титану та рідкісних металів 6 р.». Факт перебування позивача та відповідача у трудових правовідносинах підтверджується наступними документами:

-копією наказу (розпорядження) про прийняття на роботу ОСОБА_1 № 148 від 01.07.2013 (а.с. 20);

-копією виписки з наказу «Про прийняття за переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» № 1ОК від 01.01.2014 (а.с. 21);

-копією наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 319/84 від 28.08.2014 (а.с. 22);

-копією наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 509/1382 від 02.07.2018 (а.с. 23);

-копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 12-15).

04.04.2023 позивач був звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України через скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до Наказу № 77 від 04.04.2023 про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 24).

В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач, не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 166 КЗпП).

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що вимога позивача про стягнення індексації не підлягає задоволенню з тих підстав, що в розрахункових листках, долучених позивачем до позовної заяви, окремий рядок (вид платежу 299) вже передбачає індексацію заробітної плати, тобто позивач бажає стягнути з відповідача подвійний розмір індексації.

Окрім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. З 25.02.2022 відбувались систематичні обстріли міст та інших населених пунктів Запорізької області. ТОВ «ЗТМК» розташований в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Враховуючи сукупність вищезазначених факторів та обставин, необхідність дотримання вимог безпеки виробництва, збереження життя та здоров`я людей як у м. Запоріжжі, так і у Запорізькій області та у прилеглих областях, проблеми з поставками сировини необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», та як наслідок, можливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України.

Відповідач також заперечує і щодо моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, адже позивачем не підтверджена ця вимога жодними доказами.

Також відповідач заперечує і щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідь на відзив ґрунтується на доводах, що аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач просить суд задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Щодо заборгованості по заробітній платі.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що станом на день розгляду справи в суді (31.08.2023) відповідач не виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в розмірі 110 407,98 грн (станом на 03.05.2023), що підтверджується відповідною довідкою № 100 від 03.05.2023 (а.с. 25).

Сума заборгованості по заробітній платі відповідачем не заперечується, контррозрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, відтак, сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 110 407,98 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Щодо середнього заробітку.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Розрахунок середнього заробітку було здійснено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

На думку позивача, він має право на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з 04.04.2023 (момент звільнення) по 12.06.2023 (день складання позовної заяви) в сумі 14 436,00 грн.

Позивач здійснив таке нарахування, виходячи з наступного.

Заробітна плата за два місяці, що передують звільненню (12 623,50 грн + 12 206,61 грн = 12 415,05 грн) поділити на кількість відпрацьованих днів у ці два місяці - 43 дні = 288 72 грн (середньоденний заробіток).

Середньоденний заробіток (288,72 грн) помножити на 50 днів (робочі дні з дня затримки розрахунку) = 14 436,00 грн.

Однак, суд вважає вірним розрахунок, наведений нижче.

Абзацом 3 п. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Постанови КМУ № 100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1 п. 8 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Постанови КМУ № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач був звільнений 04.04.2023.

Два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата - це лютий та березень 2023 року.

Кількість робочих днів у лютому 2023 року складає 20 днів, у березні 2023 року - 23 дні. Загалом 43 робочих дні.

Згідно довідки про доходи позивача № 100 від 03.05.2023, його доходи за лютий 2023 року становлять 12 623,50 грн, за березень 2023 року - 12 203,61 грн (а.с. 25).

Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата позивача вираховується наступним чином: (12 623,50 грн + 12 203,61 грн) : 43 робочих дні = 24 827,11 грн : 43 = 288,69 грн.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Тобто, середній заробіток ОСОБА_1 повинен бути вирахуваний з моменту звільнення 04.04.2023 по день постановлення рішення - 31.08.2023.

Кількість днів затримки розрахунку складає 108 робочих днів (квітень 2023 року - 20 робочих днів, травень 2023 року - 23, червень 2023 року - 22, липень 2023 року - 21, серпень 22 (включно по 30.08.2023).

Таким чином, всього сума середнього заробітку за період з 04.04.2023 по 30.08.2023 включно складає 31 175,52 грн.

Суд дійшов до висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 31 175,52 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією Договору № 9/04-2023 ПДФ про надання професійної правової (правничої) допомоги, укладеного між адвокатом Солтіс І.В. та ОСОБА_1 (а.с. 39-41); копією ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Солтіс І.В. клієнту ОСОБА_1., Серія АР № 1126267 (а.с. 42); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Солтіс І.В. ЗП 001624 (а.с. 43); попереднім орієнтовним розрахунком суми судових витрат на загальну суму 9 073,60 грн (фактично понесені 1 073,60 грн - сплачений судовий збір, 3 000,00 грн - сплачені витрати на правничу допомогу) та витрати, що позивач очікує понести - 5 000,00 грн (а.с. 44); копією рахунку № 1 від 20.04.2023 на суму 3 000,00 грн (а.с. 45); платіжною інструкцією № @2PL707865 від 25.04.2023 на суму 3 000,00 грн (а.с. 46); копією реєстру документів на суму 3 000,00 грн (а.с. 29); копією рахунку № 2 від 07.08.2023 на суму 2 000,00 грн (а.с. 110); копією платіжної інструкції № @2PL193034 від 08.08.2023 на суму 2 000,00 грн (а.с. 111); копією реєстру документів на суму 2 000,00 грн (а.с. 112).

На переконання суду обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі фактично понесених ним витрат на день розгляду справи в суді в розмірі 5 000,00 грн.

Щодо моральної шкоди.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Щодо індексації заробітної плати.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Оплата праці у грошовому виразі, яка включає:оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Щодо компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Компенсація проводиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3).

Судом при винесенні рішення в частині вимог про: моральну шкоду, індексацію заробітної плати, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, враховано, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на день постановлення рішення. ТОВ «ЗТМК» розташоване в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Територія заводу неодноразово потерпала від ворожих обстрілів. З огляду на сукупність всіх вищезазначених факторів керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату» (а.с. 45-46). Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України.

Зазначені обставини, на думку суду, є причинами неможливості належного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, оскільки основне виробництво було зупинене внаслідок бойових дій, небезпеки техногенної катастрофи та форс-мажорних обставин, що по суті є обставинами непереборної сили, які призвели до зупинки господарської діяльності підприємства та неможливості отримання прибутку.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Тому суд, враховуючи конкретні обставини справи, дійшов висновку, що вказані вище вимоги позивача задоволенню не підлягають, адже судом в ході розгляду справи встановлено, що порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з позивачем сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду була сплачена сума судового збору в розмірі 1 073,60 грн за три вимоги майнового характеру (компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральна шкода). Всього сума заявлених вимог складає 55 852,39 грн (4 673,87 грн + 31 178,52 грн + 20 000,00 грн).

Оскільки судом позовні вимоги задоволені в розмірі 31 178,52 грн, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 599,07 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), від імені якого діє адвокат Солтіс Ірина Володимирівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, індексації, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 :

-заборгованість по заробітній платі в розмірі 110 407,98 грн;

-середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 31 178,52 грн;

-судовий збір в розмірі 599,07 грн;

-витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 04.09.2023.

Суддя О.С. Яцун