Справа № 487/3597/23
Провадження № 6/487/106/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернувся ОСОБА_1 із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає примусовому виконанню.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статями 432,435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 3 ст.432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Судом встановлено, що подана заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відповідає вимогам ст.432 ЦПК України, а тому її слід призначити до розгляду.

Крім того, заявник просив про зупинення виконання судового наказу від 23.06.2023, яким з нього стягнути аліменти на користь ОСОБА_2 , яка не мала права звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, посилаючись також на те, що стягувач може звернутися із заявою до державної виконавчої служби про примусове виконання судового наказу, у зв`язку з чим буде накладено арешт на його рахунки та все майно, а також він зазнає інші витрати у виконавчому провадженні та у разі задоволення його заяви буде змушений повертати стягненні суми.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє виконавчі дії у випадку зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України до розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову. Необхідність зупинення виконання (стягнення) за виконавчим листом зумовлюється характером та кількістю застосованих до заявника стягнень у виконавчому провадженні та враховуючи, що без застосування такого заходу забезпечення розгляду заяви як зупинення виконання (стягнення) за виконавчим листом, саме по собі розгляд заяви не буде достатньо ефективним засобом юридичного захисту.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Проте, заявник не надав суду будь-яких доказів, що на примусовому виконанні у виконавчий службі перебуває виконавчий документ (судовий наказ) про стягнення з заявника аліментів на утримання дитини та що з нього відбуваються стягнення, навпаки вказує, що стягувач може у майбутньому звернутися до виконавчої служби щодо примусового виконання судового наказу, який він вважає таким, що не підлягає виконанню.

В той же час, з метою недопущення порушення прав учасників провадження, зокрема безпідставного стягнення коштів заявника, суд вважає за необхідне, відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України, заборонити приймати виконавчий документ до виконання - судовий наказ, виданий 23.06.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва.

Керуючись статтями 173, 432, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти до провадження заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає примусовому виконанню.

Призначити справу до судового розгляду на 16.08.2023 о 13:00 год.

Засідання відбудеться в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва за адресою: м. Миколаїв вул. Радісна 3 каб. 1.

Зоборонити будь-який виконавчий службі приймати до виконання судовий наказ, виданий 23.06.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва. у справі №487/3597/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття, до набрання рішення за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає примусовому виконанню, законної сили.

Копії ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: С.М. Афоніна