КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/2435/23 Головуючий у суді першої інстанції - Волошин В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Іванець Ольги про визнання бездіяльності незаконною та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом до Іванець Ольги - заступника начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, про визнання бездіяльності незаконною та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого просив: визнати незаконною бездіяльність відповідача у невнесенні до ЄРДР відомостей за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення при її отриманні ТУ ДБР 21 лютого 2020 року; постановити окрему ухвалу про можливу наявність в незаконній бездіяльності відповідача ознак кримінального правопорушення за ст.367 КК України, яку направити Генеральному прокурору для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 220 000 грн, а також судові витрати у розмірі, який попередньо складає 500 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що визнаючи позовну заяву не поданою та повертаючи її, суд першої інстанції достатнім чином своє рішення не мотивував, не вказав переконливих підстав такого повернення, чим були порушені процесуальні вимоги п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України щодо вмотивованості ухвали суду.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції безпідставно повернув подану ним позовну заяву у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, оскільки він подавав до суду першої інстанції заяву щодо постановленої ухвали про залишення позовної заяви без руху, відповідно до якої вказував, що в Україні відсутні методики розрахунку відшкодування моральної шкоди, не встановлено єдиного переліку підстав, за яких така шкода відшкодовується. Апелянт вважає, що сума стягнення моральної шкоди не входить до ціни позову, так як встановити її точний розмір не є можливим. Вказано, що районний суд не зазначив з яких саме методик розрахунків позивач мав виходити для обґрунтування розміру суми стягнення з відповідача моральної шкоди, що вказує на формальне вирішення районним судом питання про відкриття провадження за поданою позовною заявою, що, на думку ОСОБА_1 , відповідно до приписів ст.385 ЦПК України є підставою для постановлення окремої ухвали апеляційного суду щодо порушення суддею Волошиним В.О. вимог, норм закону.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановити окрему ухвалу з приводу істотного порушення суддею Волошиним В.О. процесуальних вимог, положень і приписів Конституції України, ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом до Іванець Ольги - заступника начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, про визнання бездіяльності незаконною та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого просив: визнати незаконною бездіяльність відповідача у невнесенні до ЄРДР відомостей за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення при її отриманні ТУ ДБР 21 лютого 2020 року; постановити окрему ухвалу про можливу наявність в незаконній бездіяльності відповідача ознак кримінального правопорушення за ст.367 КК України, яку направити Генеральному прокурору для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 220 000 грн, а також судові витрати у розмірі, який попередньо складає 500 грн (а.с.1-3).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків поданої позовної заяви, а саме: зазначити відомості, відповідно до п.п.2-3 ч.3 ст.175 ЦПК України (повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються); зазначити відомості, відповідно до п.п.6-9 ч.3 ст.175 ЦПК України (відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи).

Суд першої інстанції також вказав, що позивачем всупереч положенням ч.5 ст.177 ЦПК України, не було додано до позовної заяви жодного доказу, які б підтверджували обставини, викладені у позові, а також, що всупереч ч.4 ст.188 ЦПК України позивачем було заявлено позовну вимогу, яка підлягає розгляду в порядку КПК України й не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зазначив, що позивачу необхідно надати до суду виправлену редакцію позовної заяви, з урахуванням вищевказаних недоліків, для суду та сторін у справі (а.с.5-6).

Також з матеріалів справи вбачається, що 04 травня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року (а.с.9-10).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с.11-12).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано уточненої позовної заяви для суду та сторін по справі в якій сторона би виконала вимоги зазначеної ухвали про залишення позовної заяви без руху. Суд першої інстанції наголошує, що відповідно до п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: - зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Проте, як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, що є вимогою майнового характеру, однак позовна заява не містить ціни позову та обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що позивач зазначені недоліки в ухвалі суду від 25 січня 2023 року не усунув, суд першої інстанції дійшов висновку про невиконання останнім вимог ухвали суду від 25 січня 2023 року, а тому повернув подану позовну заяву позивачу.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст.185 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Дослідивши подану позовну заяву ОСОБА_1 апеляційний суд встановив, що позивач по тексту позовної заяви вказав, що оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 220 000 грн, яка складається з наступного: 80 000 грн за порушення його прав як учасника кримінального провадження, несвоєчасне внесення відомостей до ЄРДР за його заявою; 80 000 грн за порушення його прав як учасника кримінального провадження, на швидке розслідування скоєного щодо нього кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до відповідальності; 60 000 грн за завдання шкоди його здоров`ю, яку він зазнав після отримання листа відповідача від 28 лютого 2020 року та в подальшому у зв`язку із постійними нервуваннями під час судового оскарження незаконної бездіяльності відповідача.

Крім того, з прохальної частини позовної заяви також вбачається, що позивач просить стягнути 220 000 грн, а також орієнтовно 500 грн судових витрат.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що позивачем було дотримано вимоги положень п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України та зазначено ціну позову, а також зазначено складові такої суми.

Щодо неподання уточненої позовної заяви, то апеляційний суд керується наступним.

Так, із прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачпросив: визнати незаконною бездіяльність відповідача у невнесенні до ЄРДР відомостей за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення при її отриманні ТУ ДБР 21 лютого 2020 року; постановити окрему ухвалу про можливу наявність в незаконній бездіяльності відповідача ознак кримінального правопорушення за ст.367 КК України, яку направити Генеральному прокурору для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 220 000 грн, а також судові витрати у розмірі, який попередньо складає 500 грн.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.? У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно положень частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини першої статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314 - 316 КПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно із частиною другою цієї ж статті скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вказані вимоги, закону, суд першої інстанції встановивши, що позовна заява в частині позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльність відповідача у невнесенні до ЄРДР відомостей за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення при її отриманні ТУ ДБР 21 лютого 2020 року; постановлення окремої ухвали про можливу наявність в незаконній бездіяльності відповідача ознак кримінального правопорушення за ст.367 КК України, яку направити Генеральному прокурору для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку КПК України, мав відмовити у відкритті провадження у цій частині, а в іншій частині, за умови дотримання всіх вимог закону, відкрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині та наявності правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно судді ОСОБА_2 , то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи, що Київський апеляційний суд у процесі перегляду цієї справи не встановив порушень, які б слугували підставою для постановлення окремої ухвали відносно судді Шевченківського районного суду міста Києва Волошина В.О., то клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв