Справа № 343/201/23
Провадження № 22-ц/4808/910/23
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 26 квітня 2023 року, у складі судді Андрусіва І.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В лютому 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17.11.2019 в сумі 37 139,94 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 684,00 грн; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 17.11.2019 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, відповідно до якого їй було надано кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно із правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM».

Кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем.

Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору, що акцептована відповідачкою, шляхом підписання її електронним підписом.

Пропозиція (оферта) на отримання п`ятого траншу згідно із заявкою - анкетою № від 10.03.2020 в рамках договору була підписана відповідачкою 10.03.2020 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачкою в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

В подальшому ТОВ «Інфінанс» було перераховано грошові кошти в розмірі 4 000 грн.

Отже, ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого, ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 17.11.2019, який було укладено між ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки.

Оскільки відповідачка заборгованість за кредитним договором не погашала, проценти за користування кредитом не сплатила, станом на 18.01.2023 заборгованість складала 37 139,94 грн, з яких: 4 000 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 33 139,94 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Рішенням Долинського районного суду від 26 квітня 2023 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17.11.2019 в розмірі 37139,94 грн та 2684 грн понесених витрат на сплату судового збору, а також 9000 грн понесених витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу. Вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалив незаконне рішення.

Зазначає, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Кердикт капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі договором № від 17.11.2019, який укладено між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутній додаток 1 до договору факторингу, а тому неможливо встановити чи входив кредитний договір № від 17.11.2019 до переліку кредитних договорів за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до відповідачки, чи є вона боржницею та який розмір (розрахунок сум) заборгованості існував на дату підписання цього договору.

Також позивачем не надано доказів на повне виконання п. 2.1. договору факторингу, оскільки немає підтвердження передання ТОВ «Інфінанс» грошових коштів в розпорядження ТОВ «Вердикт Капітал», у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників.

На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № від 17.11.2019 до ТОВ «Вердикт Капітал» позивачем долучено витяг з додатку №3 до договору факторингу, однак такий не може бути належним доказом, оскільки перелік договорів, права вимоги за якими відступається міститься саме в додатку №1. Наданий позивачем витяг з додатку №3 до договору факторингу не містить відомостей про те, що такий був підписаний представниками ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Зазначає, що в матеріалах справи немає жодних документів, які б відображали розмір отриманих відповідачкою ОСОБА_1 коштів, час їх отримання, суми, які підлягали сплаті та фактично сплачені кошти. Не надано жодного розрахунку заборгованості. Не надано позивачем і жодних доказів про те, скільки коштів відповідачка фактично отримала в кредит та на який рахунок.

Вважає, що лише факт набуття ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення від ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржника відповідачки згідно з кредитним договором за відсутності доказів на підтвердження розміру цієї заборгованості та за відсутності доказів, які б дозволяли ідентифікувати кредитний договір, не дає підстав стягувати зазначені суми з відповідачки.

Апелянт зазначає, що з наданою позивачем розрахунку заборгованості, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості, періоди за які така нарахована, суми та часу внесення відповідачкою платежів, отже не є належним та допустимим доказом заборгованості відповідачки за кредитним договором № від 17.11.2019.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Вердикт Капітал» подало відзив на апеляційну скаргу вважає рішення суду законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу безпідставною. Просило у задоволення апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами на визначених у договорі умовах з порушенням визначених строків, позивач підтвердив своє право вимоги на вказану заборгованість.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, 17 листопада 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №, відповідно до якого товариство надає відповідачці фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до заявки - анкети на отримання кредиту від 10.03.2020 (а.с. 14), ОСОБА_1 просила надати їй кредит на таких умовах, зокрема: сума кредиту - 4 000 грн., реквізити банківської платіжної картки НОМЕР_2.

Згідно із акцептом на оферту від 10.03.2020 на отримання 5 траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17.11.2019 (а.с. 15), ОСОБА_1 згідна з умовами оферти ТОВ «Інфінанс», з у мовами правил та згідна отримати 5 транш кредиту на таких умовах: розмір кредиту (траншу) - 4 000 грн., строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17.11.2019 - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка та річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 638,75%, загальна вартість крелиту у грошовому вираженні становить - 2 100 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № від 17.11.2019 (а.с. 17), 10.03.2020 було видано кредит у розмірі 4 000 грн, який вона не повернула. А тому станом на 14.07.2021 заборгованість за відсотками складає 34 440 грн.

На підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 отримала п`ятий транш кредиту позивачем надано копію квитанції iPay.ua «Універсальні платіжні рішення» за сплату №50617806 від 10.03.2020 (а.с. 18), відповідно до якої, на карту НОМЕР_1 було зараховано 4 000 грн.

Згідно із договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 (а.с. 40-48) ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали цей договір про те, ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги від боржників за договорами позики, у тому числі за договором № від 17.11.2019.

Як вбачається з Реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 та підтверджується Витягом до нього, від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до боржниці ОСОБА_1 за договором № від 17.11.2019 (а.с. 49-52).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кредитний договір №) (а.с. 19) станом на 18.01.2023 складає 37 139,94 грн., з яких: 4 000 грн заборгованість по основній сумі кредиту та 33 139,94 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частини третя, шоста, сьома, дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Також необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 516 ЦК України унормовано, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачка ОСОБА_1 у електронній формі уклала договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17.11.2019, підписавши його електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, та отримала кредитні кошти, зокрема, 10.03.2020 п`ятий транш кредиту в розмірі 4 000 грн., шляхом перерахування їх на її картку НОМЕР_1 .

Під час існування невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, згідно з договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 до позивача ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки, тобто право вимагати виконання зобов`язань за договором позики. Заборгованість на час відступлення права вимоги складала за тілом кредиту 4 000 грн, за нарахованими відсотками - 34 440 грн.

З розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» судом встановлено, що заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем станом на 18.01.2023 складає 37 139,94 грн, оскільки відповідачкою було частково погашена заборгованість.

Суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити дійсний розмір заборгованості, періоди за які така нарахована, суми та часу внесення відповідачкою платежів. Так, гідно із квитанцією за сплату №50617806 від 10.03.2020 на вказану відповідачкою картку в заявці - анкеті їй було здійснено переказ коштів в розмірі 4 000 грн (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № від 17.11.2019 видно суми видачі кредиту, дні користування кредитом, суму нарахованих відсотків, суму сплачених відсотків, суми та дати внесених відповідачкою платежів Так, 10.03.2020 ОСОБА_1 видано кредит в сумі 4000 грн, станом на 14.07.2021 відповідачка користувалась кредитом 492 дні, з низ 461 день прострочення, сума нарахованих відсотків 34370 грн. (а.с. 123, 131).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність додатку №1 до договору факторингу, у зв`язку із чим неможливо встановити чи входить договір надання позики № від 17.11.2019 до переліку кредитних договір за яким позивач набув право вимоги до відповідачки, оскільки в п. 6.1.2. договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 зазначено, що реєстр боржників в електронному вигляді (додаток №1) передається фактору за актом приймання - передавання реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №2). Реєстр боржників (додаток №3) передається фактору за актом приймання - передавання реєстру боржників (п. 6.1.3 даного договору факторингу). Тобто, реєстр боржників було виготовлено і в електронному вигляді (додаток №1), і в паперовому вигляді (додаток №3), який наявний в матеріалах справи та в якому зазначені дані відповідачки - як боржниці, номер кредитного договору, дата його укладення та розмір заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 26 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин