Справа № 643/9996/23
Провадження № 2-о/643/347/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Харченко А.М., розглянувши заяву, розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про заміну опікуна та призначення опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить зняти з неї обов`язки опікуна над її недієздатною донькою, інвалідом 2 групи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити опікуном її доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її власним бажанням.

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ, як джерело права.

В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

В пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що питання про підсудність справ визначається Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема розділом IV - щодо справ окремого провадження.

Відповідно до пункту 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» - виключну підсудність встановлено для деяких справ окремого провадження. Зокрема, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання її недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи або за місцезнаходженням наркологічного або психіатричного закладу, якщо вона перебуває там на лікуванні та деяких інших категорій справ.

Згідно зі ст. 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Статтею 295 Цивільного процесуального кодексу України визначена підсудність зазначеної категорії справ.

Згідно з частини 1 статті 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Виходячи з розуміння статей 295, 300 ЦПК України та застосувавши аналогію закону, суд приходить до висновку, що до справи про заміну опікуна недієздатному мають застосовуватись правила підсудності передбачені частини 1 статті 295 ЦПК України, тобто такі справи мають вирішуватися судом за місцем проживання недієздатного або місцезнаходженням закладу, де він перебуває на лікуванні.

Із заяви та доданих до неї документів судом не можливо встановити, де на час звернення до суду з вказаною заявою недієздатна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та чи територія за адресою проживання належить до територіальної юрисдикції Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу.

Частина 1 статті 60 ЦК України передбачає, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, з метою забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

В іншому випадку, в разі вже існування рішення суду про визнання особи недієздатною, вирішення питання про заміну та призначення нового опікуна, здійснюється судом за заявою (поданням) органу опіки та піклування, а не за заявою фізичної особи.

Зі змісту заяви слідує, що заявник ОСОБА_1 просить призначити заінтересовану особу ОСОБА_2 , яка не була призначена опікуном ОСОБА_4 , що судом вже визнана недієздатною.

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Так, всупереч вищезазначеним вимогам закону заявником ОСОБА_1 до заяви не додано доказів звернення заінтересованої особи ОСОБА_2 до органу опіки та піклування з клопотанням про призначення її опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Крім того, заява не містить посилання на обставини, чи зверталася заінтересована особа ОСОБА_2 з відповідною заявою самостійно до органу опіки та піклування щодо отримання висновку (подання) про доцільність призначення її опікуном, чи складалось відповідне подання органу опіки та піклування, та докази вжиття таких заходів та/або причини неможливості самостійного звернення.

Також, до заяви не долучено висновку (подання) про доцільність звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна над недієздатною ОСОБА_3 .

Крім того, заявник ОСОБА_1 не сплатила судового збору за подання вказаної заяви до суду та у поданій заяві зазначили, що на підставі п.5 ч.1 ст. 5 ЗУ ''Про судовий збір'' вони звільняються від сплати судового збору.

Частиною першою статті 5 ЗУ Про судовий збір визначено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, однак заявники не відносяться до жодної категорії осіб, визначених у вказаному переліку.

Таким чином, за подання до суду заяви в порядку окремого провадження про звільнення від обов`язків опікуна та призначення опікуна, підлягає сплаті судовий збір у розмірі, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення до суду складає 536,80 гривень, тобто за подання до суду вказаної заяви заявникам слід сплатити судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

До матеріалів заяви не надано квитанцію про сплату судового збору.

Відповідно до ст.185 ЦК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху. Якщо ухвала про залишення заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

При зазначених недоліках, заява не може бути прийнята до провадження суду і підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного, керуючись 175, 177, 185, 187, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про заміну опікуна та призначення опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність усунення недоліків у десятиденний строк з дня отримання ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Харченко А.М.