РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, російська федерація, Міністерство оборони України, Національна соціальна сервісна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

30 травня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, російська федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявниця просила встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі смт. Луганське Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що факт збройної (військової) агресії російської федерації щодо України, окупації частини територій України є загальновідомим та не підлягає доказуванню.

07 вересня 2014 року сина заявниці - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 призвано на військову службу. З 22 вересня 2014 року син проходив службу на посаді заступника командира бойової машини - навідник-оператор 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована бригада). Також, в період з 25 січня 2015 року по 30 березня 2015 року, з 08 квітня 2015 року по 20 квітня 2015 року та з 11 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 він безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/ районах проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей.

Згідно акта проведення службового розслідування по факту загибелі військовослужбовців солдата ОСОБА_3 та старшого солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 старший солдат ОСОБА_2 у складі підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 виконував бойове завдання за призначенням в опорному пункті НОМЕР_5 біля населеного пункту Луганське Артемівського району (з 2016 року перейменовано - Бахмутський район) Донецької області. Приблизно о 20 год. 15 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході чергового мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань старший солдат ОСОБА_2 разом із старшим солдатом ОСОБА_3 отримали поранення несумісні з життям.

Свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті від 17 липня 2015 року встановлено, що смерть ОСОБА_2 дійсно сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Луганське Бахмутського району Донецької області внаслідок вибухової травми внаслідок військових дій в зоні бойових дій на Сході України.

Метою встановлення факту загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі смт. Луганське Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії російської федерації проти України є визначення його статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року та ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року, тобто отримання статусу жертви міжнародного збройного конфлікту та реалізації прав, які він надає.

Встановлення такого факту в іншому порядку, окрім як у спосіб звернення до суду, не передбачено законодавством України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.05.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 05 червня 2019 р., відкрито окреме провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду, постановленою на місці в судовому засіданні 13 травня 2021 року, залучено до участі у справі заінтересовану особу - Міністерство оборони України.

24 травня 2021 року представник Мінсоцполітики подав письмові пояснення, у яких вказав, що встановлення факту, що має юридичне значення, матиме наслідком здійснення Національною соціальною сервісною службою України заходів, пов`язаних з особистими майновими чи немайновими правами заявниці. При цьому, Мінсоцполітики не має правових підстав для виконання рішення у цій справі.

29 липня 2021 року представник Міноборони України подав письмові пояснення. Вказав, що збройна агресія російської федерації фактично і є тими подіями, які відбуваються на момент проведення антитерористичної операції, в тому числі на момент смерті старшого солдата ОСОБА_2 . Очевидно, що травма та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини, а саме внаслідок відсічі збройної агресії російської федерації. Тому, міністерство вважає підтвердженим факт загибелі старшого солдата ОСОБА_2 в зоні проведення антитерористичної операції у зв`язку з захистом Батьківщини.

При цьому, наявність збройної агресії проти України зі сторони російської федерації є загальновідомим фактом і не підлягає доказуванню, а причина смерті сина заявниці не може бути встановлена в судовому порядку.

Ухвалою суду, постановленою на місці в судовому засіданні 17 листопада 2021 року, залучено до участі у справі заінтересовану особу - Національну соціальну сервісну службу України.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Залізничним відділом РАЦС м. Києва 19 жовтня 1976 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №2321.

У періоди з 25 січня 2015 року по 30 березня 2015 року, з 08 квітня 2015 року по 20 квітня 2015 року, з 11 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, солдат ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей., що підтверджується довідкою №9362 від 15 вересня 2015 року.

Згідно акта проведення службового розслідування по факту загибелі військовослужбовців солдата ОСОБА_3 та старшого солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 старший солдат ОСОБА_2 у складі підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 виконував бойове завдання за призначенням в опорному пункті НОМЕР_5 біля населеного пункту Луганське Артемівського району (з 2016 року перейменовано - Бахмутський район) Донецької області. Приблизно о 20 год. 15 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході чергового мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань старший солдат ОСОБА_2 разом із старшим солдатом ОСОБА_3 отримали поранення несумісні з життям.

З Довідки про причину смерті №1540 від 17 липня 2015 року встановлено, що смерть ОСОБА_2 дійсно сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Луганське Артемівського району (з 2016 року перейменовано - Бахмутський район) Донецької області внаслідок вибухової травми внаслідок військових дій в зоні АТО.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2792 від 28 липня 2015 року, встановлено, що травма «грубе порушення анатомічної цілісності тіла. Інші комбінації розтрощення, які охоплюють декілька ділянок тіла. Вибухова травма» та причина смерті старшого солдата ОСОБА_2 , 1976 року народження, пов`язані з захистом Батьківщини.

За даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 18 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Луганське Артемівський район (з 2016 року перейменовано - Бахмутський район) Донецької області, актовий запис №581.

Встановлено, що ОСОБА_2 нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).

Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписів ч.3 ст.82 ЦПК України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ збройна агресія визначається як застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії російської федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абзацу 2 постанови Верховної Ради України від 04 лютого2015 року №145-VІІІ «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» із 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія російської федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Верховна Рада України 15 квітня 2014 року прийняла Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», що стосувався АРК та м. Севастополя, відповідно до ст. 2 якого, ним визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-УІП було затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає російську федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати російську федерацію державою-агресором.

Указом Президента України від 24 вересня 2015 року №555 введено у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затверджено Воєнну доктрину України, якою визнано та зафіксовано факт збройної агресії російської федерації проти України.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року (втратив чинність 07 травня 2022 року) було визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та регулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією.

Частиною 4 статті 2 цього Закону, визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, покладається на російську федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Силові дії російської федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії російської федерації на території України визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Крім визнання окупації російською федерацією частини території України, міжнародною спільнотою та національним законодавством, на таку вказують також джерела міжнародно-правового регулювання режиму окупації, а саме: Гаазька конвенція про закони і звичаї сухопутної війни 1907 року, IV Женевська конвенція про захист цивільного населення під час війни 1949 року і деякі положення Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 року.

Заявниця звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і просила встановити юридичний факт загибелі сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі смт. Луганське Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 3 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту.

За висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №490/6057/19-ц, встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року) кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право на життя, а також на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, а також роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку можуть встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника та лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом ст. 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року №48787/99, §333; рішення ЄСПЛ у справі «Catanand Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року №№43370/04, 8252/05 and 18454/06, §109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyanv. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року №40167/06, §130).

Встановлення юридичного факту смерті сина заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 при виконанні обов`язку військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі смт. Луганське Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, породжуватиме для заявника юридичні наслідки - визначення статусу ОСОБА_2 як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій.

Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме заявниці. При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.

Підставою подання громадянами України заяви про встановлення відповідного факту є тимчасова окупація російською федерацією частини території України. Як зазначено в абз.15 преамбули Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (який діяв на час звернення заявника до суду), дії російської федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права. У ч.4 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» наведено випадки, коли Україна може застосувати реторсію - правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Так, якщо в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з ч.1 та ч.2 цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру недостатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права. На необхідності врахування цих приписів закону наголошується у п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року №13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя». На вказане також звертав увагу Верховний Суд у справах №363/2981/16-ц, №428/12368/16-ц, №363/2981/16-ц.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що встановлення юридичного факту смерті ОСОБА_2 при виконанні обов`язку військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини підтверджуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, так як встановлення даного факту породжує для заявника певні правові наслідки.

Керуючись ст. 260-261, 293-294, 315, 353-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, російська федерація, Міністерство оборони України, Національна соціальна сервісна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби щодо захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі смт. Луганське Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії російської федерації проти України

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір