У Х В А Л А

18 серпня 2023 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.

при секретарях - Лазуренко А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про заміну неналежної сторони в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Роман Сергійович, ОСОБА_4 про зняття арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Роман Сергійович, ОСОБА_4 про зняття арешту майна.

09 лютого 2023 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про заміну неналежної сторони.

Заява обгрунтована тим, що за повідомленням ОСОБА_3 , яке він надав після відкриття провадження по справі позивачу, арешт на заборону відчуження автомобіля було накладено постановою про арешт майна ОСОБА_3 , як боржника від 07.12.2020 ВП№62697210.

Відповідно до п. 6 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 05.07.2014, відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи поданої в електронній формі або у випадках, передбачених цим Порядком, в паперовій формі. У п. 24 вказаного Порядку зазначається, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Зазначає, що момент накладення арешту, а саме 07.12.2020 на майно ОСОБА_3 , у виконавця були відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль, який позивачем було придбано у ОСОБА_4 за договором купівлі - продажу транспортного засобу №8041/2020/2265546 від 24.10.2020.

Внаслідок накладення арешту на автомобіль, придбаний позивачем, приватний виконавець порушив її права, як власника автомобіля, що захищені норами чинного законодавства України.

Вважає, що саме приватний виконавець Варава Роман Сергійович є належним відповідачем по даній справі, оскільки саме дії останнього із накладення арешту на автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, легковий універсал-В, зеленого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , зареєстрований за номерним знаком НОМЕР_2 , призвели до порушення права власності позивачу.

Просить замінити неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вараву Романа Сергійовича.

Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача подана заява про розгляд справи без його участі, подану заяву підтримує та просить задовольнити.

Дослідивши заяву, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Відповідно до п.п.4 п.5 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно ч. 1-3 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та правову підставу вимог, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 311/300/19.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне замінити неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вараву Романа Сергійовича.

Враховуючи викладене та керуючись статями 51, 260, 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Замінити неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вараву Романа Сергійовича.

Зобов`язати позивача надіслати копію позову та доданих до нього документів відповідачу приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Вараві Роману Сергійовичу та направити на адресу суду підтвердження про направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя А.М.Анохін