Справа №705/1046/23
2/705/1256/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головне управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головне управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування посилаючись на наступне.

29.08.2022 року відносно нього, сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм Володимиром Сергійовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №834460 про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн., відповідно до якої він, ОСОБА_1 , 29.08.2022 року о 15 годині 30 хвилин дослівно «в м. Умань по вулиці Інтернаціональній, 26 водій керуючи т.з. д.н.з. НОМЕР_1 водій здійснив зупинку ближче 10 м від в`їзду в прилеглу територію, чим порушив п.п. 15.9 и ПДР України», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 року у справі №705/3654/22 постанову про накладення адміністративного стягнення, серії БАБ №834460 було скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. (рішення набрало законної сили 14.02.2023 року)

Вважає, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральних страждань, оскільки під час зупинки працівниками поліції та на час винесення інспектором Скалієм В.С. постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення він був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки біля 2 годин, хоча доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у працівників поліції не було.

Крім того безпідставно, не маючи жодних ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, він був доставлений до Уманської міської лікарні на медичне освідування, результати якого виявились негативними. В результаті незаконних дій у нього погіршився стан здоров`я та стався гіпертонічний криз, артеріальний тиск підвищився та вимірювався 201/138 мм рт. ст., у зв`язу з чим йому надавалась невідкладна медична допомога в Уманській міській лікарні.

Внаслідок неправомірних дій інспектора ОСОБА_2 він був змушений витрачати час, зусилля та кошти з метою відновлення порушених прав та законних інтересів на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до органів ДВС, звернення до суду, провадження якого тривало 5 місяців, через що у нього зірвалися життєві плани. До моменту винесення остаточного рішення по вказаній вище справі він перебував у постійному стресі, був та залишається обуреним через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України і його прав працівником правоохоронного органу. Також, під час складення постанови про адміністративне правопорушення, як особи невинуватої, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння.

Також незаконними діями працівника поліції завдано шкоди його діловій репутації та принижено авторитет, честь та гідність як адвоката, через незаконне потрапляння до облікових даних баз МВС України, як особи правопорушника. Він жодних протиправних дій не вчиняв, а рішення та дії поліцейських образили та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, тому він вимушений був доводити суспільству свою чесність і порядність в судовому порядку.

При визначенні розміру він керувався нормами ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР про розмір відшкодування моральної шкоди, що визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Посилається на пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» яким роз`яснено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Після винесення постанови 29.08.2022 року працівником поліції щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП і до закриття щодо останнього Уманським міськрайонним судом Черкаської області 03.02.2023 року справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 перебував під судом 5 місяців і 5 днів.

На час розгляду справи у суді, Законом України "Про державний бюджет на 2022 рік" з 01.01.2022 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6500 грн., а з 01.10.2022 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 грн., а тому мені підлягає відшкодуванню не менше, як встановлений гарантований законом мінімум за час перебування під судом, який дорівнює 13200,00 грн., та розраховується 6500грн.*1 вересень + 6700 грн*3 жовтень грудень 2022 року = 26600 гривень 00 копійок.

Законом України "Про державний бюджет на 2023 рік" з 01.01.2023 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 грн., а тому йому підлягає відшкодуванню не менше, як встановлений гарантований законом мінімум за час перебування під судом, який дорівнює 6700,00 х1 січень 2023 року, а всього 26600 + 6700 = 33300,00 грн.

Отже, дії працівника патрульної поліції сержанта поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалія В.С. щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість, час та зусилля для відновлення попереднього стану, завдану моральну шкоду він оцінює у розмірі 33300,00 грн.

Позивач приходить до висновку, що у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Такими органами у даній справі є Головне Управління Національної поліції в Черкаській області (неправомірні рішення та дії працівників якого призвели до необхідності стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Отже, вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача через органи Казначейства

Просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання кошти з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 33300 (тридцять три тисячі триста) грн. 00 коп.

Ухвалою судді від 03.03.2023 року у справі відкрито провадження та призначений розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Представник Державної казначейської служби України Ярош С.В. направив на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав, проти задоволення категорично заперечував. Вказує на той факт, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у вказаній справі.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Крім того, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України).

Натомість, відповідно до пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Вважають, що згідно постанови Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц зазначено, що Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є Держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Казначейство та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Звертають увагу на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на вищезазначене вважають, що належним способом захисту порушеного права Позивача є стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України визначеної судом суми завданої шкоди.

Крім того, Казначейство вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, яку оцінено в 33300,00 грн. Крім того, саме по собі визнання судом протиправними дій органів Національної поліції є справедливою сатисфакцією позивачу.

Обґрунтовують це тим, що дії працівників органів Національної поліції, за які позивач вимагає відшкодування моральної шкоди, не передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦКУ оскільки позивача не було незаконно засуджено, незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦКУ.

Казначейство вважає, що Позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органів Національної поліції.

Факт скасування в судовому порядку постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не може слугувати безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні докази розладу здоров`я позивача внаслідок душевних страждань чи моральних переживань, які виникли в результаті зазначених подій.

Крім того Казначейство вважає, що прийняття судом рішення по справі № 705/3654/22 на користь Позивача є достатнім для відновлення його порушених прав і відповідно - достатнім для відшкодування шкоди, оскільки порушення органами державної влади прав та законних інтересів громадян не завжди має обов`язковий наслідок у відшкодування на їх користь шкоди у вигляді грошових коштів.

Представником відповідача ГУНП в Черкаській області ДПП України Желізняк Ю. надано до суду відзив, відповідно до якого відповідач позов не визнає, вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Посилаються на те, що позовна заява не відповідає вимогам п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки позивач, зазначивши двох відповідачів, не зазначив зміст позовних вимог до кожного з відповідачів, то вважають, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Крім того, вимога про стягнення завданої моральної шкоди в розмірі 33300 грн. є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивач у позовній заяві посилається на те, що в результаті безпідставного зупинення його працівниками поліції та незаконного притягнення його до адмінвідповідальності він був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки біля 2 годин та був доставлений до Уманської міської лікарні на медичне освідування, а також у подальшому витрачати свій час для оскарження незаконного рішення в судовому порядку. Проте, у справі відсутні докази наявності у діянні ГУНП в Черкаській області складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому, слід зазначити, що відсутні докази на підтвердження доводів про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, шкоди його діловій репутації, спричинення душевних страждань та/або настання інших негативних наслідків, на які він посилається, і які, як на його думку, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам по собі факт скасування постанови від 29.08.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на позивача адміністративного стягнення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та не є підставою для її відшкодування. Крім того, свої доводи позивач мотивує припущеннями, незважаючи на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як передбачено ст. 81 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої вважає, що його позов підлягає до задоволення, оскільки відповідає нормам законодавства, містить правомірні та обґрунтовані вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

У відповідності до положень глав 19-21 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 року позов ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: поліцейський ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області сержант поліції Скалій В.С, про скасування постанови серії БАБ №834460 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №834460 від 29.08.2022, винесену сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм Володимиром Сергійовичем та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.

Як вбачається з посвідчення №1178 від 16.09.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адвокатом Національної асоціації адвокатів України.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 70291338 від 10.11.2022 встановлено, що старшим державним виконавцем ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бундєлєвою О.В. на підставі постанови №БАБ 834460, виданої 29.08.2022 року Уманським РУП ГУНП у Черкаській області, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за адміністративне правопорушення в розмірі 680 грн.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Отже враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №834460 від 29.08.2022, винесену сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм Володимиром Сергійовичем відносно ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, у позивача наявні всі підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування йому моральної шкоди.

Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилався на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань. Внаслідок неправомірних дій інспектора ОСОБА_2 він був змушений витрачати час, зусилля та кошти з метою відновлення порушених прав та законних інтересів на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до органів ДВС, звернення до суду, провадження якого тривало 5 місяців, через що у нього зірвалися життєві плани. До моменту винесення остаточного рішення по вказаній вище справі він перебував у постійному стресі.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості розміру моральної шкоди, яку зазначає позивач, суд керується принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 15 березня 2023 року у справі № 754/204/21 (провадження № 61-1246св23)

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 , у сумі 33300 гривень підлягає до задоволення, що є справедливим і співрозмірним внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог до відповідача Державної казначейської служби України суд приходить до наступного.

Відповідно до постанов Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) та від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц зазначено, що Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є Держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Тому, враховуючи вищевикладені приписи закону та судову практику в аналогічних правовідносинах, а також позицію, викладену у відзиві відповідача Державної казначейської служби України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди з вказаного відповідача такими, що не підлягають до задоволення, оскільки ДКСУ є неналежним відповідачем у вказаній категорії справ.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки в силу положень п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позову в даній категорії справ, то судові витрати в цій частині слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 16, 23, 1173,1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 33300 (тридцять три тисячі триста) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський