Справа №303/5755/23
2/303/873/23 Номер стат. звіту - 07
17 серпня 2023 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі головуючого - судді Мирошниченка Ю.М.
при секретарі Лукач К.М.
з участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди,
Відповідач позов не визнає. Стверджує, що у повному обсязі виконав, передбачені договором зобов`язання, а позивач прийняв і оплатив надані йому інформаційно-довідкові послуги без будь-яких застережень. Водночас послуги з посередництва у працевлаштуванні договором не передбачені й відповідачем не надавалися.
Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 3 цього Кодексу передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Як убачається з матеріалів справи, 18 травня 2021 року між сторонами укладено договір №М-0030/2021 від 18.05.2021, за яким замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати інформаційні та консультаційні послуги щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, а також підготовку пакету документів, необхідних для виїзду та отримання дозволу на проживання з правом навчання та роботи. Для забезпечення виконання договору Виконавець надає послуги Замовнику (перелік може відрізнятися залежного від програми): прийняття та обробка документів Замовника; складання резюме-автобіографії на іноземній мові; визнання за відповідними документами рівень знання Замовником іноземної мови (якщо того вимагає приймаюча сторона); підготовка до відправлення документів Замовника через експрес-пошту парнтерам або їх представникам; оформлення виїзних документів; підготовка до виїзду: проведення консультацій щодо внутрішньої обстановки, правил проживання, звичаїв країни перебування тощо.
Виконавець зобов`язується ознайомити Замовника з міграційним законодавством країни, умовами проживання, термінами отримання дозволів, термінами їх дії, тощо. Виконавець зобов`язується надати Замовнику контактні дані осіб або організацій, які зобов`язані надати йому юридичну допомогу та підтримку протягом всього перебування та очікування дозвільних документів. Умови Замовника за цим Договором: країна бажаного виїзду - Словаччина; бажаний термін перебування - 12-2 роки.
Плата за інформаційно-довідкові, консультаційні та додаткові послуги складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень і сплачується Замовником двома частинами в наступні строки: перша частина платежу складає 6800 грн. та сплачується в день підписання даного договору; Друга частина платежу складає 3400 грн. та сплачується в день видачі клієнту документів для виїзду за кордон (а. с. 11).
На виконання умов договору в день його підписання позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 6800 грн. та ще 3200 грн. 26.05.2021 р. (а. с.).
05.06.2021 року позивач сплатив перевізнику 215 € за проїзд до Словаччини (а. с. ).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування
Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Текст оспорюваного у цій справі договору не дає підстав вважати його недійсним. Договором визначено його предмет, чітко та зрозуміло обумовлено права й обов`язки сторін.
Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Нормою статті 230 ЦК України встановлено правові наслідки оспорюваного правочину, вчиненого під впливом обману.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Частиною шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено також, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону).
Таким чином, введенням в оману є дії, які змушують або можуть змусити споживача дати згоду на укладення правочину, на який в іншому випадку він би не погодився. Агресивними ж щодо введення в оману при укладенні договору можна вважати дії, які фактично містять елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливають або можуть вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції або ж послуг за відповідним договором.
З огляду на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування його недійсності покладається на сторону, яка його оспорює.
Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регламентується Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
Пунктом 20 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном.
Посередництво у працевлаштуванні за кордоном як вид економічної діяльності суб`єкта господарювання передбачає певні умови, а саме укладення з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового контракту.
Вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а також вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання під час провадження зазначеної діяльності визначається Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1060.
Зокрема, вказаним вище Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном визначено, що господарська діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном - це послуга, яка надається суб`єктами господарювання в межах укладених з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового договору (контракту наймання) відповідно до заявок іноземного роботодавця щодо вільних робочих місць (вакансій), включаючи надання інформаційно-консультаційних послуг щодо можливостей працевлаштування, найменування та місцезнаходження роботодавця, інформації про умови праці.
Пунктом 9 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном передбачено, що ліцензіат зобов`язаний провадити господарську діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном у межах укладеного між ліцензіатом та іноземним суб`єктом господарювання зовнішньоекономічного договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, який повинен відповідати вимогам законодавства; зберігати протягом строку дії ліцензії документи, копії яких подавалися органу ліцензування, зокрема ті, що підтверджують достовірність даних, зазначених здобувачем ліцензії в документах, які подавалися органу ліцензування для отримання ліцензії, до укладення договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном безоплатно надати клієнту завірену ним достовірну інформацію про умови праці та умови проживання у державі працевлаштування; укладати з клієнтом письмовий договір про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном; надавати клієнтам ліцензіата, яким надано послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, інформацію з питань правового і соціального захисту та про механізм добровільної участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні в Україні; забезпечувати захист конфіденційної та іншої інформації, що охороняється законом; надавати клієнтам достовірну інформацію.
Згідно з пунктом 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами після укладення клієнтом ліцензіата трудового договору (контракту) з іноземним роботодавцем, умови праці якого відповідають тим, що визначені в проекті трудового договору (або поліпшують їх), поданого ліцензіатом органу ліцензування.
Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до підписання акта наданих послуг (п. 12 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном).
Частиною другою статті 36 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до послуг з посередництва у працевлаштуванні належать пошук роботи та сприяння у працевлаштуванні особи, добір працівників відповідно до замовлень роботодавців (у тому числі іноземних) у межах укладених з роботодавцями договорів (контрактів).
Статтею 38 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що послуги з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном надаються відповідно до заявок іноземного роботодавця (його контрагента) щодо вільних робочих місць (вакансій) і лише в межах укладених іноземними суб`єктами господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання посередницьких послуг у сфері працевлаштування з метою сприяння підписанню трудового договору (контракту найму). Обов`язковим додатком до зовнішньоекономічного договору (контракту) про надання посередницьких послуг у сфері працевлаштування за кордоном є проект трудового договору, завірений іноземним роботодавцем.
Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Тобто, у випадку здійснення виду діяльності посередництва у працевлаштуванні за кордоном, відповідач виконував би функції представника на території України іноземного роботодавця та надавав би послуги за його дорученням щодо пошуку та працевлаштування певних робітників.
Водночас положення оспорюваного у цій справі договору не містять зобов`язань чи гарантій ФОП ОСОБА_2 щодо працевлаштування позивача за кордоном безпосередньо відповідачем. Предметом договору є надання інформаційних та консультаційних послуг щодо можливості тимчасового проживання та роботи в іншій країні.
Підписанням цього акту сторони підтвердили факт належного та повного надання послуг Виконавцем відповідно до положень Договору № М-30/2021 про надання консультаційних послуг.
Замовник підтвердив, що не має і не матиме жодних майнових чи не майнових претензій до Виконавця стосовно наданих послуг, вказаним у п. 1.1 цього Акту (а. с. 12).
Посилання позивача на переписку в застосунку Viber, з якої начебто вбачається, що відповідач позиціонує себе як посередник, а згодом обіцяє повернути отримані за договором кошти, є неспроможним, оскільки суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише за умови, що воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст (постанова ВП ВС від 21.06.2023 р. у справі N 916/3027/21).
У розглядувані справі відповідач заперечував належність йому номерів телефонів, зазначених у роздруківці листування, а позивач його твердження щодо цього допустимими та достовірними доказами не спростував.
Оскільки неправомірність дій відповідача не доведена, то й не має підстав уважати, що позивачу спричинена моральна шкода.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76-83, 141, 200, 259, 263-265, 280-282, ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 01.04.1999 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області, місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Головуючий Юрій Мирошниченко