КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8291/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київпастранс" на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Київської міської ради, Комунального підприємства "Київпастранс" Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права постійного користування жилими приміщеннями та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Київпастранс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулись до суду із позовом до Департаменту транспортної інфраструктури Київської міської ради, КП Київпастранс Автобусний парк № 5, треті особи: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання за ними права постійного користування кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_5, загальною площею 32,9 кв. м., у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що з 1996 року позивачі почали проживати у кімн. АДРЕСА_2 , як члени сім`ї ОСОБА_4 та є прописаними за цією адресою. Згодом сім`я з дозволу адміністрації Автобусного парка № 5 зайняла вільне приміщення кімн. НОМЕР_6. З того часу вони постійно використовували для проживання ці кімнати та сплачували комунальні платежі виходячи із загальної площі обох приміщень 32,9 кв. м. Ніяких претензій з боку адміністрації гуртожитку та автобусного парку № 5 відносно користування подружжям ОСОБА_5 зазначеними кімнатами у гуртожитку ніколи не було.

Після смерті ОСОБА_4 у 2015 році були втрачені документи, на підставі яких здійснювалось поселення у гуртожиток. Довідавшись про втрату документів адміністрація Автобусного парку № 5 зайняла позицію невизнання правомірності проживання позивачів у гуртожитку, заперечуючи їх право на постійне користування зайнятими кімнатами, які на цей час змінили нумерацію на НОМЕР_1 та НОМЕР_5 відповідно. Заперечення їх права на користування кімнатами змусило позивачів звернутись до суду за захистом свого права.

У березні 2020 року КП "Київпастранс" звернувся із зустрічним позовом.

У зустрічній позовній заяві КП «Київпастранс» просить суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Підставою для подання зустрічної позовної заяви КП «Київпастранс» є той факт, що ОСОБА_1 проживає одна, інших осіб, які проживають за даної адресою не встановлено у зв`язку з чим, були складені акти обстеження житлових умов та фактичного проживання. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в кімнаті НОМЕР_4, НОМЕР_1 гуртожитку не проживають з березня 2018 року по жовтень 2020 року. Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником садового будинку прощею АДРЕСА_4 .

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що за життя ОСОБА_4 ордер на поселення в гуртожиток не видавався. Згідно ст. 129 ЖК ордер є єдиною підставою для вселення на жилу площу до гуртожитку. Спірні кімнати відносяться до недержавного житлового фонду та перебувають у повному господарському віданні КП Київпастранс.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.08.1996 року зареєстровані в гуртожитку Автобусного парку № 5 КП Київпастранс та фактично займають ліжко-місце в кімнаті № НОМЕР_5. Також ОСОБА_1 користується кімн. НОМЕР_1, яку зайняла самовільно. Договір найму спірних житлових приміщень з ОСОБА_1 не укладався.

Додатково КП Київпастранс посилався на положення ст. 71, 72 ЖК України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо підстав втрати ними права на користування жилими приміщеннями, надавши акти обстеження спірних кімнат щодо непроживання без поважних причин зазначених осіб понад строки встановлені законодавством.

15 червня 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява КП "Київпастранс" про уточнення позовних вимог, в якій просив викласти позовні вимоги за зустрічним позовом, зокрема просив визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такимим, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_5 . Також просив усунути перешкоди у користуванні майном філії КП "Київпастранс" Автобусний парк № 5, а саме кімнатою НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_6 , шляхом висленення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 204-215 том 2).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Київської міської ради, КП " Київпастранс" Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права постійного користування жилими приміщеннями - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 право постійного користування кімнатами № АДРЕСА_7 .

В зустрічному позові КП "Київпастранс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник КП "Київпастранс" - Тараско Тетяна Євгенівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, який відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги КП "Київпастранс".

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта посилається на ст. ст. 71, 72 ЖК України та зазначає, що чинним законодавством чітко встановлено, що у випадку відсутності особи понад 6 місяців подається позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У зв'язку з чим КП "Київпастранс" і звернувся з зустрічною позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Також посилалась на ч. 2 ст. 107 ЖК України відповідно до якої у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв'язку з чим, уомісією було проведено обстеження кімнат АДРЕСА_8 та складено акти обстеження житлових умов та фактичного проживання, відповідно до яких, за зазначеною адресою ОСОБА_1 проживає одна, інших осіб, які проживають за даною адресою не встановлено.

Представник апелянта вказувала, що складеними актами підтверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в кімнаті № НОМЕР_1, НОМЕР_5 гуртожитку не проживають з березня 2018 року по жовтень 2020 року.

Щодо задоволення позовних вимог в частині визнання права постійного користування кімнатами НОМЕР_1, НОМЕР_5 за ОСОБА_3 представник апелянта зазначила наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час звернення з позовом до суду ОСОБА_3 було повних 15 років.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 46, 47 ЦПК України не встановив, що станом на 27.06.2021 року ОСОБА_3 має повну цивільну дієздатність, оскільки досяг вісімнадцяти років (повноліття).

При цьому, в жодне судове засідання позивач, в інтересах якого позовну заяву подано ОСОБА_2 , не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Таким чином представник апелянта вважає, що прийняття рішення про задоволення позовних вимог в інтересах ОСОБА_3 свідчить про порушення норм процесуального права та не відповідає вимогам частин першої-третьої статті 263 ЦПК України.

29 червня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якій відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила поновити строк на подачу відзиву як пропущеного з поважних причин та долучити його до матеріалів справи, посилаючись на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 17.05.2023 року був встановлений строк на подачу відзиву до 31.05.2023 року, проте позивач ОСОБА_1 об'єктивно була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права на подачу відзиву, а отже і на змагальність судового процесу, у визначений судом строк, оскільки зазначену ухвалу апеляційного суду разом з апеляційною скаргою вона отримала 23.06.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що супровідним листом направлено ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, на поштову адресу, а саме: АДРЕСА_3 (а.с. 122 том 3), вказані документи відповідач отримав 28.06.2023 року, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відзив на апеляційну скаргу подано протягом чотирьох діб з дня отримання апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження, що свідчить про бажання позивачки ОСОБА_1 скористатись своїм правом на подачу відзиву.

Суд апеляційної інстанції вважає наведені у відзиві обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку ОСОБА_1 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

21 серпня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов лист Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просила справу № 759/11570/18 слухати без представника служби. Також просила ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що тривалість часу проживання позивачів у спірних кімнатах, який вимірюється кількома десятиліттями, і приходить до висновку, що кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_5 у гуртожитку по АДРЕСА_1 є житлом позивачів, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вони мають будь-яке інше житло придатне для проживання.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог КП "Київпастранс", суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачі не довели факту протиправного вселення позивачів до кімнат гуртожитку. Позивачі тривалий час займають ці кімнати, їм щомісячно здійснюється нарахування за користування житлово-комунальними послугами, що свідчить про наявність згоди на таке користування та правовідносин з приводу платного користування чужим майном, відповідач КП Київпастранс здійснив дії щодо належної реєстрації місця проживання позивачів у гуртожитку, коменданти гуртожитку були обізнані про осіб, які мешкають у гуртожитку, жодного разу КП Київпастранс не зверталось до правоохоронних органів з приводу незаконного захоплення відомчих приміщень позивачами.

Також обгрунтовував свої висновки тим, що що виселення відповідачів за зустрічним позовом з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла, оскільки іншого житла зазначені особи не мають, а також вважає, що КП Київпастранс не довело належними та допустимими доказами обставини, визначені ст. 71, 72 ЖК та ст. 405 ЦК України, де містяться умови для визнання особи такої, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 132 ЖК України встановлено вичерпний перелік підстав за наявності яких особа підлягає виселенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Встановлено, що ОСОБА_4 працював водієм у Київському АТП-13032 на посаді водія автобуса з 05.03.1981 року та був зареєстрований за адресою проживання АДРЕСА_1 ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_9 , площею 19,4 кв. м. з відміткою «постійно» щодо режиму прописки. Перебував на квартирному обліку з 31.05.1993 року (облікова справа № 20710).

19 квітня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, а починаючи з 15.08.1996 року ОСОБА_1 та її дочка від першого шлюбу ОСОБА_7 також були зареєстровані за адресою проживання АДРЕСА_10 , площею 19,4 кв. м. з відміткою «постійно» щодо режиму прописки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Зазначені обставини підтверджуються достовірними доказами у вигляді довідок за Формою-3, свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про смерть, довідок з місця роботи, матеріалами облікової справи № 20710 (т. 1 а.с. 17-21, 25; т. 2 а.с. 86-110).

Встановлено також, що у суді першої інстанції був допитаний судом як свідок за заявою відповідача КП "Київпастранс" ОСОБА_8 , який показав, що дійсно тривалий час виконував обов`язки паспортиста на підприємстві Автобусний парк № 5 КП "Київпастранс". Він знав особисто за життя ОСОБА_4 , який працював на підприємстві тривалий час, його дружину, яка вселилась до нього, а всі підписані ним довідки за Формою-3 вважав правомірними, оскільки вони були видані відповідно до вимог діючого законодавства. Нумерацію кімнат було змінено з НОМЕР_6 на НОМЕР_1, а НОМЕР_7 на НОМЕР_5 відповідно.

Отже позивачі вселились до кімнати АДРЕСА_11 , як члени сім`ї працівника автобусного парку № 5 ОСОБА_4 та були зареєстровані відомчим паспортистом підприємства за цією адресою з відміткою «постійно» щодо режиму прописки.

З листа Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 05.12.2019 року № 107-39/9646 вбачається, що гуртожиток на АДРЕСА_1 є гуртожитком коридорного типу, власником якого є територіальна громада м. Києва, у гуртожитку проводиться приватизація кімнат (т. 2 а.с. 19).

В матеріалах справи містяться відповіді посадових осіб Автобусний парк № 5 КП "Київпастранс" та Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчий орган Київської міської Ради за період 2016-2018 роки, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зверталась із заявами про видачу їй копії ордеру на поселення у гуртожиток (т.1 а.с. 9-12).

Матеріали справи містять також документ № 68/юр від 07.02.2011 р. у вигляді претензії на суму 930,42 грн від підприємства Автобусний парк № 5 КП "Київпастранс" на ім`я ОСОБА_4 , яка надсилалась останньому на адресу: АДРЕСА_12 (т. 2 а.с. 18). З яких вбачається, що посадові особи Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс" визнавали, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час займають кімнати № НОМЕР_1 та НОМЕР_5, площею 19,4 кв.м. та 13,5 кв.м., за що підприємство здійснювало відповідні нарахування за комунальні послуги з розрахунку площі зайнятих кімнат та кількості осіб (т. 1 а. с. 12).

Допитана як свідок в суді першої інстанції за заявою відповідача КП "Київпастранс" ОСОБА_9 показала, що працювала комендантом гуртожитку по АДРЕСА_1 , знає особисто позивачів, які вже багато років мешкають у гуртожитку та займають кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_5, нарахування вартості комунальних послуг за ці кімнати здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Департамент транспортної інфраструктури Виконавчий орган Київської міської Ради повідомив, що ОСОБА_1 було надано для проживання ліжко-місце в гуртожитку, а повторна видача ордера для надання жилої площі в гуртожитках законодавчо не врегульована (т. 1 а.с. 11).

Директор Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс" надав відповідь, що підприємство не має документів, на підставі яких надавалось житло у гуртожитку сім`ї ОСОБА_4 , а тому надати копію ордера на право зайняття жилої площі немає можливості (т.1 а.с. 10).

Остання відповідь директора Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс" від 06.04.2018 року містила вже іншу позицію, що ОСОБА_1 займає спірні кімнати неправомірно та те, що їй надсилаються вимоги щодо звільнення цих кімнат, що свідчить про наявність спору про право, за захистом якого позивачі звернулись до суду (т. 1 а.с. 9).

В суді апеляційної інстанції встановлено, з пояснень сторін, та сторонами ці обставини визнаються, що кімнату НОМЕР_1 позивачі зайняли самовільно, ордер в установленому законом порядку позивачем на кімнату НОМЕР_1 позивачам не надавався. В кімнатах знаходяться речі всіх трьох позивачів. Дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в гуртожитку не проживають, однак вони не втратили інтерес до спірного житла, час від часу приходять в спірне житло та там зберігаються їх речі.

З урахуванням викладено, суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права постійного користування жилими приміщеннями.

Як встановлено, судом з відповіді Комунального підприємства "Київпастранс" виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 06.04.2018 № 581/04 на адвокатський запис №17/18 від 06.03.2018 року (а.с. 9 том 1), вбачається, що відповідно до даних картотеки обліку Ф-16 ОСОБА_1 зареєстрована у гуртожитку Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та фактично займає ліжко-місце в кімнаті № НОМЕР_5.

В той же час адміністрації Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс" відомо, що ОСОБА_1 , також користується кімнатою № НОМЕР_1 в гуртожитку, які у свій час вона зайняла самовільно, без відома адміністрації Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс", не маючи на це будь-яких юридичних підстав.

Також встановлено, що з відповіді Автобусного парку № 5 Комунального підприємства "Київпастранс" від 06.10.2017 № 897/04 на звернення ОСОБА_1 від 20.09.2017 №144 (а.с. 10 том 1) вбачається, що на даний час, будь-які документи, на підставі яких сім`ї ОСОБА_4 (колишнього працівника Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс") було надано площу в гуртожитку Автобусного парку № 5 відсутні, тому надати копію ордера на право зайняття жилої площі ОСОБА_1 немає можливості.

Згідно паспортних даних позивачок за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , а саме місця проживання останніх, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 15.08.1996 року (а.с. 5, 7 том 1).

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апеляційної про те, що договір найму житлового приміщення під житло в гуртожитку Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс" по АДРЕСА_14 між адміністрацією Автобусного парку № 5 КП "Київпастранс" та ОСОБА_1 не укладався, а також відсутність у позивачів спеціального ордера для вселення на надану жилу площу в гуртожитку, а саме кімнату НОМЕР_1.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, з огляду на те, що позивачі за первісним позовом починаючи з серпня 1996 року вселились до кімнати АДРЕСА_11 , як члени сім`ї працівника автобусного парку № 5 ОСОБА_4 та були зареєстровані відомчими паспортистом підприємства за цією адресою з відміткою "постійно" щодо режиму прописки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що на час поселення померлого ОСОБА_4 , законодавством встановлювався певний порядок щодо надання житла, так підставою для поселення мав бути протокол зборів колективу підприємства, де працював останній, на підставі якого видавався ордер на поселення в гуртожитку. Оригінал якого повинен зберігатися на підприємстві, адже він також був підставою для прописки (реєстрації в гуртожитку). Зазначений документ на їх неодноразові звернення наданий не був.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні справ суди відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовувати Конвенцію та практику цього Суду як джерело права.

Отже, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з урахуванням належним чином збалансування інтересів позивачів за первісним позовом та з огляду на те, що позивачі тривалий час проживають (більше 27 років) та зареєстровані в кімнаті НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , та матеріалами справи не підтверджено, що останні мають інше майно у власності, окрім права користування житлом у гуртожитку кімнатою НОМЕР_1, ст. 8 Конценції про захист прав людини та основоположних свобод, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання за позивачами права користування кімнатою АДРЕСА_11 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо позовних вимог про визнання права користування на кімнату НОМЕР_1, оскільки зазначена кімната була самовільно зайнята позивачами, правових підстав для їх заняття та користування у позивачів не було на момент її заняття та на сьогодні. Ордер в установленому законом порядку позивачам чи померлому ОСОБА_4 не видався на вільне приміщення в гуртожитку. Отже і відсутні законні підстави на користування ним позивачами та визнання за ними права на це житлове приміщення. Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог КП "Київпастранс" про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у їх задоволенні. Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не втратили інтерес до житла кімнати 246, періодично там з`являються та зберігають в спірному житлі свої речі.

Доводи апеляційної скарги про те, що актами обстеження житлових умов та фактичного проживання підтверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в кімнаті № НОМЕР_1, НОМЕР_5 гуртожитку не проживають з березня 2018 року по жовтень 2020 року, суд апеляційної інстанції відхиляє та приймає до уваги пояснення позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 , відповідно яких остання має особисте життя і дійсно не завжди ночує за місцем реєстрації, проте іншого житло немає, втрачати право користування житлом не бажає, а отже кілька днів на місяць вона мешкає у спірних кімнатах, де має своє ліжко та особисті домашні речі, в які перевдягається коли приходить.

Також суду апеляційної інстанції приймає до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які є сусідами позивачки за первісним позовом, які повідомили суду про те, вони мешкають на одному поверсі з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не перебувають із ними в особистих дружніх відносинах, знають наглядно та по імені. Свідки показали, що часто бачать у місцях загального користування ОСОБА_1 та періодично раз або два на місяць ОСОБА_2 та іноді її сина, що підтверджує надані пояснення ОСОБА_2 ..

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Київської міської ради, Комунального підприємства "Київпастранс" Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 право постійного користування кімнатою АДРЕСА_13 не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Київської міської ради, Комунального підприємства "Київпастранс" Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 право постійного користування кімнатою АДРЕСА_13 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «24» серпня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник