Провадження №: 2-о/755/399/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без руху

"21" серпня 2023 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про оголошення фізичної особи померлою, -

в с т а н о в и в:

10 серпня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Генкіної Аліни Анатоліївни, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , за участю заінтересованоїа особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про оголошення фізичної особи померлою

ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено суддю для розгляду справи та передано судді Коваленко І.В, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, вважаю за необхідне залишити її без руху, оскільки вона не відповідає вимогам діючого цивільного процесуального законодавства, виходячи з такого.

Згідно ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 13 липня 2020 року тітка заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пішла з дому та не повернулась, у зв`язку з чим заявниця звернулась до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві із заявою з приводу її розшуку, однак звернення до поліції не дало ніяких результатів. З дня зникнення тітки заявниця періодично навідувалась в квартиру за місце проживання останньої, однак жодного разу її там не зустріла. Також тітка перестала відвідувати своїх двоюрідних сестер.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. (ч. 3 ст. 46 Цивільного кодексу України).

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, чинним цивільним законодавством врегульована процедура оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом.

Особливістю розгляду справ про оголошення особи померлою є те, що суд за наявності достатніх доказів робить юридичне припущення про смерть особи.

Водночас, відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження таких обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлим, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Визнання особи померлою є крайньою мірою та потребує встановлення всіх об`єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 Цивільного кодексу України).

Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суддя при проведенні підготовчих дій зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи та підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з наведеного, заінтересованими особами у даній справі мають бути усі спадкоємці особи, якщо вони є та відповідні організації які можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.

Разом із тим, заява взагалі не містить інформації щодо осіб, які можуть бути віднесені до кола спадкоємців у разі оголошення особи померлою та не визначено їх процесуальний статус у якості заінтересованих осіб, а також процесуальний статус й інших органів, які можуть бути юридично заінтересовані у вирішенні даної справи, або ж відсутність таких.

З урахування викладеного, заявниця має визначитись, чи є у справі й інші, не відомі для суду заінтересовані особи (стосовно яких судове рішення може вплинути на її права, свободи чи інтереси), та аргументовано зазначити їх у своїй заяві у якості заінтересованих осіб, або ж вказати у своїй заяві про відсутність таких.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

Отже, у разі ухвалення рішення про оголошення фізичної особи померлою, суд, на виконання вимог вищевказаної процесуальної норми, повинен направити копію такого рішення відповідним органам для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

Тому, в заяві слід також зазначити власником якого саме майна є особа, яка визнається померлою.

Окрім цього, відповідно до ст. 307 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Одночасно суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено.

У зв`язку з цим, суд пропонує заявнику надати всі відомі відомості для можливості виконання вимог ст. 307 ЦПК України, зокрема відомості про осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, відомості про останнє відоме постійне місце проживання/перебування фізичної особи про оголошення померлої якої просить заявниця.

Також, в заяві зазначено, що у 13 липня 2020 року було подано заяву до поліції про пошук ОСОБА_2 , але результатів немає. Заходи по його розшуку підтверджуються довідкою РВ ПМУ УМВС України. Разом із тим, відповідна довідка в матеріалах справи не міститься, до заяви долучено лише копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 8 ч. 3ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення п. 8 ч. 3ст.175ЦПК України заявником у своїй заяві не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності), не зазначено щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Крім цього, в порушення вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заявником не надано підтвердження про те, що ним не подано іншої заяви з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно вжити заходів щодо усунення вищезазначених недоліків шляхом подання до суду заяви у новій редакції відповідно до кількості учасників справи.

Згідно ч. 9ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Вказаний обов`язок також унормовано п.7 ст.43 ЦПК України, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Проте, у супереч вказаним нормам, заявником не надано доказів направлення заінтересованій особі копій поданих до суду документів листом з описом вкладення.

Відповідно до ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Разом з цим суд роз`яснює, що, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175і177 Цивільного процесуального кодексу України, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

В даному випадку прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 318, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про оголошення фізичної особи померлою - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити заявнику, що в разі неусунення недоліків заяви у вказаний строк заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В.Коваленко