КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9623/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Янченко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Шкоріна О.І., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року,

встановив:

у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 та розділити спільне сумісне майно подружжя: визнати за ним право на частину вказаної квартири

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати її особистою приватною власністю кв. АДРЕСА_1 , визнати спільним сумісним майном та розділити в натурі по частині автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_1 , господарське приміщення - підвал в АДРЕСА_2 , готівкові кошти в сумі 12 000 дол. США, безпроцентну позику в сумі 9 000 Євро. Вказані об`єкти вона просила виділити у власність ОСОБА_1 та стягнути з нього на її користь компенсацію за частину майна в сумі 292 548 грн. 35 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, а зустрічний позов задоволено - визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,6 кв.м., жилою площею 25,6 кв.м; визнано автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по частини автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частини автомобіля марки «Volkswagen Passat» 2006 року випуску номер кузову НОМЕР_1 в розмірі 105 791 грн. 50 копійок.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 343 грн. 20 коп. судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги первісного позову та відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, визнання встановленими обставин, які є недоведеними в ході розгляду справи, порушення принципу змагальності сторін. Разом з тим, в тексті апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині визнання права власності на квартиру та в частині стягнення компенсації за частину автомобіля.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 та його представників представника позивача та його представників - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він з 16.10.2009 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають дочку - ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу ними було придбано за спільні кошти кв. АДРЕСА_3 . Шлюб ними було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року.

Оскільки відповідач після розірвання шлюбу змінила замки та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, він просив визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на частину вказаної квартири, вирішити питання про судові витрати по справі.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказувала, що з 16.10.2009 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають дочку ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року.

За період шлюбу ними було набуто майно: квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , підвал в цокольному версі будинку АДРЕСА_2 , готівкові кошти в сумі 12 000 дол. США, безпроцентна позика від ОСОБА_10 в сумі 9 000 євро. Позивач зазначила, що квартира знаходиться у власності та користуванні її та дочки, автомобіль - у відповідача, зареєстрований на його матір, підвал та готівкові кошти - у відповідача, позика не погашена. Оскільки кошти для придбання квартири було надано її батьком, вона просила визнати її особистою приватною власністю кв. АДРЕСА_1 , визнати спільним сумісним майном та розділити в натурі по частині автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_1 , господарське приміщення - підвал в АДРЕСА_2 , готівкові кошти в сумі 12 000 дол. США, безпроцентну позику в сумі 9 000 Євро. Вказані об`єкти вона просила виділити у власність ОСОБА_1 та стягнути з нього на її користь компенсацію за частину майна в сумі 292 548 грн. 35 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, а зустрічний позов задоволено - визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,6 кв.м., жилою площею 25,6 кв.м; визнано автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по частини автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частини автомобіля марки «Volkswagen Passat» 2006 року випуску номер кузову НОМЕР_1 в розмірі 105 791 грн. 50 копійок.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 343 грн. 20 коп. судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 за кошти, які були подаровані її батьком, а тому є її особистою приватною власністю, та в зв`язку з цим відмовив у поділі квартири.

Вирішуючи спір щодо поділу автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , суд першої інстанції визнав його спільним сумісним майном подружжя, визнав за сторонами право власності по частині та одночасно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за половину його вартості.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви сторонами по справі не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

З вказаним висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_11 ) було укладено 16.10.2009, про що було зроблено актовий запис за №1926 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції.

10.06.2015 між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №0031, за яким ОСОБА_2 придбала майнові права на об`єкт нерухомості - кв. АДРЕСА_1 загальною площею 41,6 кв.м., жилою площею 25,6 кв.м, за ціною 149 760 грн.

Державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 було проведено 09.03.2016 рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області, номер запису: 13692223, реєстраційний номер 24.

Автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 було придбано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 09.07.2015.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_2 та розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

07.10.2017 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 , продав, а ОСОБА_13 купила автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .

21.10.2017 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_14 купила автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до пп. 2 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

В ч. 1 ст. 356 ЦК України закріплено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 Верховний Суд України звернув увагу на те, що за загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Втім, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Відтак, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В статті 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до положень стст. 717 та 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. ОСОБА_15 можуть бути рухому речі, в тому числі, гроші та цінні папери також нерухомі речі.

Суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні 24.09.2020 підтвердили факт, що напередодні купівлі спірної квартири батько ОСОБА_2 - ОСОБА_18 через них передав значну суму коштів на купівлю спірної квартири, які були їй передані.

Колегія суддів дійшла висновку, що показання свідків щодо обставин передачі коштів батьком ОСОБА_2 для придбання спірної квартири не може бути враховано як доказ по справі, оскільки відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зазначене відповідає правовому висновку, який викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року (справа № 759/864/20).

Показання свідків щодо факту передачі грошей батьком ОСОБА_2 не можуть вважатись належними доказами по справі.

Тому спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте подружжям в період шлюбу.

З урахуванням викладеного вимога, заявлена ОСОБА_1 щодо поділу вказаної квартири шляхом визнання за кожним з подружжя права власності по частині підлягає задоволенню.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 щодо визнання спільним сумісним майном подружжя та поділу автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не заперечує факту набуття вказаного автомобіля сторонам по справі на підставі спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, ним зазначається, що автомобіль вже продано іншій особі, в зв`язку з чим він не підлягає поділу.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена (чч. 1-3 ст. 65 СК України).

Як видно з матеріалів справи, автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , було продано ОСОБА_1 07.10.2017 його сестрі ОСОБА_13 .

Продаж вказаного автомобіля відбувся після припинення сторонами спільного проживання та ведення спільного господарства, що було встановлено в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року. Та обставина, що вказане рішення станом на 07.10.2017 не набрало законної сили не свідчить про те, що відчуження автомобіля відбулось за згодою подружжя, а кошти, отримані від його продажу були використані в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №756/13976/18) викладено правову позицію, згідно якої у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2018 (справа №711/5108/17) було дано тлумачення статті 60 СК України, згідно якого законом встановлено положення про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, на користь ОСОБА_2 судом першої інстанції було правильно стягнуто компенсацію вартості частини автомобіля. Заперечень щодо визначеної вартості частки ОСОБА_1 не наводилось.

Разом з тим, є безпідставним зазначення в рішенні судом першої інстанції про те, що вказаний автомобіль слід визнати спільним сумісним майном подружжя та визнати за кожною зі сторін у справі право власності на частину автомобіля, оскільки факт набуття вказаного автомобіля в період шлюбу на праві спільної сумісної власності не оспорювався. Також відсутні підстави проводити поділ вказаного автомобіля між сторонами, оскільки він належить сторонній особі.

Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення первісного позову та частково в частині вирішенні зустрічного позову, з ухваленням в цих частинах нового судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення компенсації за частину автомобіля з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід залишити без змін.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду справи в суді апеляційної інстанції було частково задоволено як первісний, так і зустрічний позови, предметом яких є поділ спільного сумісного майна подружжя, колегія суддів вважає за можливе залишити понесені судові витрати за сторонами.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення наступного змісту.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя рішення скасувати в частині вирішення вимог про визнання майна особистою приватною власністю та поділу автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року в частині вирішення вимоги про стягнення компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за частку в спільному майні та в частині відмови у задоволенні вимог залишити без змін.

Судові витрати по справі залишити за сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді