Дата документу 15.08.2023 Справа № 331/8270/13-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/8270/13-ц

Провадження № 22-ц/807/1446/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року, в складі судді Скользнєвої Н.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 лютого 2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ ПриватБанк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 17 вересня 2013 року виникла заборгованість у загальному розмірі 25040, 66 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 13232,06 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 7140,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 1168,60 грн.

На підставі викладеного, ПАТ КБ ПриватБанк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2008 року, станом на 17 вересня 2013 року, на загальну суму 25040, 66 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2008 року, станом на 17 вересня 2013 року, на загальну суму 25 040, 66 грн., з яких: 3 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 13 232,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 140,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 1 168,60 грн. штраф (процентна складова), а також судовий збір в розмірі 250,41 грн.

08 листопада 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенка О.А., не погоджуючись з вказаним заочним рішення, звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року в цій справі скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ ПриватБанк, яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом відмовлено у задоволенні позовної заяви за взаємовиключними обставинами, а саме за недоведеністю позовних вимог та у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Проте, нормами матеріального права передбачено відмову у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності, у разі якщо суд визнає такі вимоги обґрунтованими.

Зазначає, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши згоду на них. ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач не довів факту видачі кредиту у розмірі 3000, 00 грн., та подальше його використання відповідачем, а також позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 6).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

До заяви позивач додав Пам`ятку клієнта та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7-11).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2008 року, станом на 17 вересня 2013 року, становить 25 040, 66 грн., з яких: 3 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 13 232,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 140,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 1 168,60 грн. штраф (процентна складова), а також судовий збір в розмірі 250,41 грн. (а.с. 3-5).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній до 07.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Так, в анкеті-заяві від 26 лютого 2008 року, підписаною ОСОБА_1 зазначено номер картки, а саме № НОМЕР_1 .

Проте, банком не надано доказів на підтвердження того, що відповідна картка, яка передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачу, її тип та строк дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

З виписки по особовому рахунку (а.с. 173-178) не вбачається, що ОСОБА_1 активувала кредитну картку та що на неї було зараховано кредитні кошти.

Виписка по особовому рахунку містить запис «ручна видача готівки» на суму 3000, 00 грн.

Проте, вказана операція не свідчить про те, що отримання вказаних коштів відноситься саме до кредитного договору № б/н від 26 лютого 2008 року.

Банком не надано достатніх доказів того, що відповідачу, саме на виконання умов кредитного договору № б/н від 26 лютого 2008 року, надавався кредит шляхом видачі готівки у касі банку.

Водночас, із умов анкети-заяви вбачається, що кредит видається саме шляхом встановлення кредитного ліміту на карту.

Крім того, представником АТ КБ ПриватБанк в суді апеляційної інстанції, на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року, надано заяву, в якій пояснено, що ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору не отримувала кредитну карту, а отримала кредитні кошти «Швидка готівка», умови отримання та сума кредиту зазначена в пам`ятці клієнта.

Проте, Пам`ятка клієнта, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 7) не містить підпису ОСОБА_1 , тому не може вважатися складовою частиною кредитного договору № б/н від 26 лютого 2008 року.

Також в апеляційній скарзі банк посилається на те, що з виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти через банкомати, розраховувалась в торгівельних мережах, частково сплачувала заборгованість, водночас, в своїх письмових поясненнях в суді апеляційної інстанції зазначає про те, що відповідач не отримувала кредитну карту.

До того ж, вищезазначені операції, про які зазначає банк, не відображені у виписці по особовому рахунку.

Виписка по особовому рахунку з 26 лютого 2008 року взагалі містить лише дві операції, а саме: 26 лютого 2008 року видача готівки в сумі 3000, 00 грн. та 30 листопада 2022 року поповнення карти на суму 25040, 66 грн., що значно перевищує суму кредиту.

Отже, позиція банку є суперечливою.

Також з виписки по особовому рахунку вбачається, що банком здійснювалося списання відсотків.

Проте, в анкеті-заяві від 26 лютого 2008 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 26 лютого 2008 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Таким чином, вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт, Умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26 лютого 2008 року.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ураховуючи викладене, позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та достатніх доказів наявності заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2008 року.

Отже, позовні вимоги банку є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Проте, суд першої інстанції, дійшовши висновку про необґрунтованість позовних вимог, помилково в даних правовідносинах застосував позовну давність.

Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк є необґрунтованими, то в задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав, а позовна давність в даному випадку не може бути застосована.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотиви відмови у задоволенні позову, викладені в рішенні суду першої інстанції, вказавши, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

З огляду на викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанцій підлягає зміні та викладенні його мотивувальної частини щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2023 рокув цій справі змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова