ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/882/21 Номер провадження 22-ц/814/3686/23Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Абрамова П.С., Кузнєцової О.Ю., при секретарі: Андрейко Я.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання договору недійним, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання договору недійсним, в якому просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.08.2020 року автомобіля Nissan Qashqai, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , укладений між продавцем ФОП ОСОБА_4 , що діяв на підставі укладеного із власником транспортного засобу ОСОБА_3 договору комісії №1208 від 14.08.2020 року, та покупцем ОСОБА_1 ; - визнати недійсними заяву №270941337 від 14.08.2020 року та акт огляду реалізованого транспортного засобу №6944/20/005335 від 14.08.2020 року із підписами від імені ОСОБА_1 ; - визнати право власності ОСОБА_1 на кошти у розмірі 302134 грн, надані ОСОБА_1 ОСОБА_2 та стягнути їх солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у порядку двосторонньої реституції; - зобов`язати ОСОБА_1 після отримання ним коштів у розмірі 302134 грн повернути автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 попередньому власнику ОСОБА_3 у порядку двосторонньої реституції.

В обґрунтування свого позову позивач вказує на те, що влітку 2020 року попрохав у відповідача ОСОБА_2 надати допомогу у придбанні автомобіля марки Nissan Qashqai 2008-2010 років випуску не старішу, з пробігом не більше 100000 кілометрів без технічних пошкоджень, не підфарбованого та не перефарбованого.

Відповідач ОСОБА_2 погодився надати допомогу у придбанні такого автомобіля на що отримав грошові кошти в розмірі 11200 доларів США, 350 Євро, 5200 гривень, з мовою, що долари та євро він обміняє на гривні і разом з позивачем вони сплатять ці кошти правцю автомобіля під час укладення угоди купівлі-продажу автомобіля. Про отримання вищезазначених коштів відповідач ОСОБА_2 надав позиву власноручну написану розписку. Також домовилися про те, що якщо ОСОБА_2 знайде обумовлений автомобіль, то позивач до укладення договору купівлі-продажу огляне автомобіль особисто. 17 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_2 пригнав позивачу автомобіль Nissan Qashqai 2008 року випуску з показником пробігу 113000 км, та повідомив, що автомобіль не має технічних пошкоджень, не підфарбований, не перефарбований, і сплатив відповідач за нього еквівалент 10800 доларів США+50 Євро+5200 грн. Із отриманих від позивача коштів відповідач повернув 400 доларів США + 300 Євро. Відповідач також надав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.08.2020, видане ТСЦ 1249 на ім`я позивача. Оскільки позивач не уповноважував будь-яким чином відповідача ОСОБА_2 здійснювати купівлі-продаж автомобіля та передавати документи на державну реєстрацію автомобіля без його участі, то попрохав повернути відповідача надані йому кошти, а автомобіль повернути власнику. Неодноразово позивач прохав у відповідача ОСОБА_2 виконати дану ним обіцянку, та вимушений був чекати повернення своїх коштів. Автомобіль перебуває у позивача, оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.08.2020, видане ТСЦ 1249 на ім`я позивача, але останній ним не користується, а нещодавно виявив, що автомобіль 2008 року випуску, запис в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про його першу реєстрацію в 2012 році явно недостовірний, оскільки в салоні автомобіля виявив документи, які спростовують цей запис і свідчать про те, що автомобіль експлуатувався до 2012 року і має явно більший пробіг, ніж 113 тис. кілометрів. Позивач виявив ряд пошкоджень автомобіля та наявність газобалонної установки, яка в документах на автомобіль не значиться та створює проблеми для останнього. Під час з розмови позивача з відповідачем ОСОБА_2 була присутня сестра відповідача ОСОБА_5 , яка повідомила, що їй відомі обставини оформлення документів купівлі-продажу автомобіля. Крім того при домовленостях позивача та першого відповідача про поруш автомобіля, при передачі коштів ОСОБА_2 , а також при розмові з позивача з останнім після того, як він пригнав автомобіль була присутня дружина позивача ОСОБА_6 . На підставі викладеного позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання договору недійним відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення було ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2018 року у справі №616/137/16-ц.

Крім того, стверджує, що ним надано достатньо доказів для встановлення судом першої інстанції обставин, що відповідачі приймали безпосередню участь в отриманні належних йому коштів, які були використані при оформленні договору купівлі-продажу автомобіля; ту обставину, що саме ОСОБА_2 отримав від нього кошти у розмірі 11200 доларів США, 350 Євро, 5200 гривень та пригнав автомобіль, підтвердили в суді свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; ту обставину, що ним не проставлялися підписи при оформленні документів купівлі-продажу автомобіля Nissan Qashqai підтвердили висновки судової почеркознавчої експертизи; ту обставину, що автомобіль Nissan Qashqai знаходиться зараз у нього та має характеристики, указані в документах, оформлених разом з договором купівлі-продажу, підтвердила свідок ОСОБА_8 , а також висновки судової авто-технічної експертизи та автотоварознавчої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданому представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Кузяковим О.В посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. На момент розгляду справи був присутній представник відповідача ОСОБА_3 , інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце судового розгляду до суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2020 року територіальним сервісним центром 1249 (надалі по тексту ТСЦ МВС №1249), який знаходиться за адресою: проспект Слобожанський, 31 Д, місто Дніпро Дніпропетровської області, здійснена перереєстрація на нового власника механічного транспортного засобу марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , реєстраційний номерний НОМЕР_6 , новий власник ОСОБА_1 позивач по справі, що не заперечується учасниками судового засідання. Попереднім власником транспортного засобу був другий відповідач по справі ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 01.03.2018 року (том 1 а.с. 25-35, 31).

Перереєстрація на нового власника ТСЦ МВС №1249 була проведена на підставі наданих до сервісного центру документів, а саме: 1)Заяви № 270941337 від 14.08.2020 року на ім`я начальника ТСЦ 1249 від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за останнім перереєстровано право власності на нового власника транспортний засіб марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, сірого кольору, у графі "зміст заяви перевірив ОСОБА_1 " зазначений підпис (т. 1 а.с. 26); 2) Акт технічного стану транспортного засобу від 14.08.2020 року №1208 за підписом ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 27); 3) Договір комісії №1208 від 14.08.2020 року підписаного між ФОП ОСОБА_4 (комісіонер) та власником транспортного засобу ОСОБА_3 (комітент) (том 1 а.с. 28-29); 4) акт огляду реалізованого транспортного засобу №6944/20/005335 від 14.08.2020 року де в графах продавець зазначено ОСОБА_4 , покупець ОСОБА_1 у графі зазначені відповідні підписи підписантів (том 1 а.с. 30); 5) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_3 , власник ОСОБА_3 , свідоцтво серії НОМЕР_7 від 01.03.2018 року (том 1 а.с. 31, 32); 6) договір купівлі-продажу транспортного засобу №1208 від 14.08.2020 року продавець ФОП ОСОБА_4 , покупець ОСОБА_1 у графі зазначені відповідні підписи підписантів (том 1 а.с. 33, 34).

Договором комісії №1208 від 14 серпня 2020 року, який укладений між ФОП ОСОБА_4 , надалі "Комісіонер" в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно до положень договору комісіонер ФОП ОСОБА_4 зобов`язується за дорученням комітента ОСОБА_3 , за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу належного йому на праві власності вищевказаного автомобіля (т. 1 а.с. 28-29). Даний договір на час розгляду справи в суді не оспорюється сторонами по справі.

14 серпня 2020 року ТСЦ МВС №1249 здійснено на підставі зазначених вище документів перереєстрацію на нового власника транспортного засобу та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія якого приєднана до матеріалів цивільної справи, власником транспортного засобу марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , власником є позивач по справі ОСОБА_1 , свідоцтво серії НОМЕР_4 від 14.08.2020 року (т. 1 а.с. 35).

На час розгляду справи в суді першої інстанції із урахуванням проведених у межах судового засідання судових експертиз транспортний засіб марки Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_8 , та свідоцтво серії НОМЕР_4 від 14.08.2020 року знаходиться у володіння позивача по справі ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №КСЕ-19/117-22/3579-ПЧ від18 травня 2022 року, виконаної судовим експертом Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України відповідно до висновків якої: 1) Підпис від імені позивача ОСОБА_1 у заяві № 270941337 від 14 серпня 2020 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 2) Підпис від імені позивача ОСОБА_1 у акті огляду реалізованого транспортного засобу №6944/20/005335 від 14.08.2020 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 3) Підпис від імені позивача ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 14.08.2020 року автомобіля марки Nissan Qashqai, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (том 2 а.с. 146-157).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання договору недійним, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу транспортного засобу №12058 від 14.08.2020 року не може бути визнаний недійсним, адже він є неукладеним.

Щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними Заяви № 270941337 від 14.08.2020 року на ім`я начальника ТСЦ 1249 від ОСОБА_1 та акту огляду реалізованого транспортного засобу №6944/20/005335 від 14.08.2020 року, місцевий суд вказав, що зазначені документи фіксують наявність/відсутність окремих фактів, які можуть бути оцінені судом під час судового розгляду та не змінюють, не скасовують права та обов`язки особи, а визнання даних документів недійсними не передбачено законодавством як спосіб захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на кошти, стягнення їх солідарно з відповідачів та зобов`язання його повернути відповідачеві ОСОБА_3 автомобіль Nissan Qashqai 2008 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_8 , який знаходиться у володінні позивача в порядку двосторонньої реституції, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано жодного доказу оспорення будь-якою особою належності позивачу коштів за які був придбаний спірний автомобіль. Крім того, вказав, що оскількь договір між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 є неукладеним, у суду відсутні підстави для застосування двостороньої реституції..

Із такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів, погоджується зважаючи на наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Особа не може вважатися такою, що наділена цивільними правами чи є зобов`язаною на користь іншої особи, у випадку, коли відсутня сама підстава виникнення відповідних прав та обов`язків, зокрема правочин.

Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.

Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.

Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.

Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля Nissan Qashqai, номер кузова НОМЕР_1 від 14.08.2020 року на ім`я ОСОБА_1 , мотивуючи їх тим, що підпис від його імені: у заяві № 270941337 від 14 серпня 2020 року; у акті огляду реалізованого транспортного засобу №6944/20/005335 від 14.08.2020 року; у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 14.08.2020 року автомобіля марки Nissan Qashqai, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи №КСЕ-19/117-22/3579-ПЧ від 18 травня 2022 року, виконаної судовим експертом Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

За встановленими у справі обставинами, оспорюваний вказаний договір ОСОБА_1 не підписував та, відповідно, волевиявлення щодо правочину не було, істотних умов цих договорів не погоджував.

Не зважаючи на те, що автомобіль зареєстрований за позивачем та знаходиться у його володінні, встановлені по справі обставини, вказують на те, що позивач свідомих дій, які б вказували на виконання ним умов спірного договору купівлі-продажу, не вчиняв та відразу став вживати заходів до захисту своїх прав.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Також позов не може містити вимогу, у якій йдеться про предмет спору, що відсутній (не існує); реституція ж як спосіб захисту, застосовується для повернення виконаного за правочином, а не в тому разі, коли жодного виконання не відбувалося (саме це і стверджується позивачем і достеменно встановлено судом).

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що позивач договору купівлі-продажу не укладав, дій по реєстрації за собою права власності на автомобіль не вчиняв.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції, зроблено правильні та обгрунтовані висновки щодо відмови у задоволені позовни вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.08.2020 року оскільки даний є неукладеним правочином, так як волевиявлення позивача щодо правочину не було, істотних умов він не погоджував. Даний спосіб захисту є неефективним.

Крім того, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просив про визнання недійсними заяви №270941337 від 14.08.2020 року та акту огляду реалізованого транспортного засобу №6944/20/005335 від 14.08.2020 року із підписами від імені ОСОБА_1 ; визнання права власності ОСОБА_1 на кошти у розмірі 302134 грн, надані ОСОБА_1 ОСОБА_2 та стягнути їх солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у порядку двосторонньої реституції; зобов`язання ОСОБА_1 після отримання ним коштів у розмірі 302134 грн повернути автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 попередньому власнику ОСОБА_3 у порядку двосторонньої реституції.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог є також обгрунтованими, оскільки частина таких вимог є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.08.2020 року, а тому також не підлягають задоволенню. Інша частина вимог, є безпідставними, недоведеними та такими, що не вказують на наявність підстав для захисту прав позивача, а тому теж не підлягають задоволенню.

За вказаних обставин, позивач для захисту свої прав, повернення автомобіля власнику, а собі коштів, має ставити питання про скасування реєстрації на спірний автомобіль за собою та стягнення з відповідачів коштів, як таких що були отриманні та зберігаються останніми без належної на те правової підстави.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 08 серпня 2023 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ П.С. Абрамов ________________ О.Ю. Кузнєцова