Справа № 163/574/23 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/615/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.01.2019. Від цього шлюбу в них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що вони мають різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та повага один до одного. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає. Стверджує, що примирення та збереження шлюбу також суперечитиме принципу добровільності сімейних відносин.

Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Постановлено зареєстрований 22 січня 2019 року у Любомльському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом №5 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що суд першої інстанції ухвалив рішення про розірвання шлюбу поспішно, без урахування положень ст.111 СК, натомість позивач не надав суду доказів, які свідчать про те, що подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим і що сторони фактично створили нову сім`ю, не встановлено цього і у судовому засіданні, а тимчасовий розлад у сім`ї, конфлікти між подружжям, викликані випадковими причинами, а також необгрунтоване доказами небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем не є достатніми підставами для розірвання їх шлюбу

Позивач у заяві про розгляд справи у її відсутності від 05.06.2023 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Учасники справи подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 26.07.2023, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Судом першої інстанцій встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 сторони уклали шлюб 22 січня 2019 року у Любомльському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом №5.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між сторонами існує лише формально, перспектив збереження сім`ї не вбачається, тому шлюб необхідно розірвати.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Будь-які дані, які б вказували про те, що один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення щодо другого з подружжя або дитини у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадку, якщо подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з ч.2ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року.

Встановивши зазначені обставини,суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу,а якщо воно було відкрито, - припиняє провадження у справі. Ухвали такого роду не є перепоною для повторного звернення до суду з тих самих підстав у зв`язку зі зміною обставин, згаданих у вказаній нормі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №753/8546/17 (провадження №61-32372св18) дійшов висновку, що приписи ч.2 ст.110 СК України виключають провадження у справі за умови вагітності дружини. Факт вагітності дружини є безумовною підставою, яка унеможливлює подальший розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із наданого суду апеляційної інстанції листа від 11.07.2023 №1088/1.16 Комунального підприємства «Луцький клінічний пологовий будинок», ОСОБА_1 (позивач) перебуває на обліку з приводу вагітності в поліклінічному відділенні КП «Луцький клінічний пологовий будинок» з 29.05.2023, термін вагітності станом на 30.06.2023 24 тижні.

Тобто на час пред`явлення позивачем позову та на час вирішення справи відповідач перебувала у стані вагітності.

Отже, цивільна процесуальна дієздатність позивача була обмежена в силу закону на момент подання позову, що повинно було призвести до повернення позовної заяви позивачу відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, однак внаслідок приховування позивачем цієї обставини позов було розглянуто в порушення вимог ч. 2 ст. 110 СК України.

При цьому колегія суддів вважає, що подання позивачем до суду першої інстанції письмової заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, не звільняло суд першої інстанції від обов`язку з`ясувати вказані обставини.

Щодо доводів представника позивача про визнання поданого відповідачем доказу про вагітність позивача неналежним, оскільки такий поданий з порушенням порядку встановленого законом, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з сайту «Укрпошти» поштове відправлення з копією ухвали про призначення судового засідання для розгляду позову по суті на 10:00 11.04.2023 вручено відповідачу 10.04.2023.

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України cудова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що відповідач належним чином не був повідомлений про час і дату розгляду справи в суді першої інстанції, позивачка приховала від суду факт своєї вагітності на час подання позовної заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що поданий відповідачем до апеляційного суду лист 11.07.2023 №1088/1.16 Комунального підприємства «Луцький клінічний пологовий будинок» є належним та допустимим доказом. Крім того, вагітність ОСОБА_1 є встановленим фактом та нею не заперечується.

Посилання представника відповідача у клопотанні від 25.07.2023 на той факт, що відповідач не є батьком дитини яку носить позивач, апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно з приписами ч. 3 ст. 110 ЦПК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою, проте в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України представник позивача не подала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. З огляду на викладене, не підлягає до задоволення і клопотання про витребування доказів перебування ОСОБА_2 за кордоном у період настання вагітності позивачки.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, пунктом четвертим частини першої якої, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів частини другої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, тому провадження у справі необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, нормами якої передбачено, що справа про розірвання шлюбу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства протягом вказаного періоду.

Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч.1 ст.377 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що інша, спеціальна підстава припинення провадження у справі, у разі пред`явлення позову з порушенням приписів частини другої статті 110 СК України, чинним законодавством не передбачена. Ураховуючи, що обмеження на звернення до суду, які визначені частиною другою вказаної статті, діють лише певний відрізок часу, позивач після закінчення цих строків, не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про розірвання шлюбу.

Керуючись статтями 255, 374, 377, 380, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11 квітня 2023 року в даній справі скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: