РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Шаренко С.Л.,
при секретарі - Калантай Є.О.,
прокурора в інтересах
держави - ОСОБА_1 ,
представника позивачів - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_3 , Харківської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання недійсними державних актів на право власності на землю, повернення земельних ділянок, -
Позивач Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати незаконним та скасувати пункт 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, в частині затвердження ОСОБА_4 матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для ведення садівництва;
- визнати незаконним та скасувати пункт 31 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, яким змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення;
Під час досудового розслідування встановлено, що п. п. 27, 27.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, ОСОБА_4 затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки загальною площею, орієнтовно 2200,0 кв. м, по АДРЕСА_1 , з яких 1000,0 кв. м - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1200,0 кв.м - для ведення садівництва та попереджено ОСОБА_4 , що на етапі розробки проекту відведення земельної ділянки необхідно отримати погодження КП «ВТГІ «Вода». На ділянці розташовані опори освітлення, винос або збереження яких необхідно погодити з АТ «Харківобленерго».
Виходом на місце встановлено, що на теперішній час вказана земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.10.2020 за №226368073, а саме відсутністю будь-яких відомостей щодо прав власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі на об`єкти незавершеного будівництва.
Прокурор зазначає, що вищевказані рішення Харківської міської ради незаконні та підлягають скасуванню.
Положеннями п. 12 Перехідних положень ЗКУ не було визначено, що до земель державної власності відносяться землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, а відносяться до державної власності лише ті, на яких безпосередньо розташовані державні підприємства (при цьому не всі, а лише ті підприємства, у статутних фондах яких державі належать або частки (акції, паї), або об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти).
Тобто наведеними положеннями та положеннями п. 12 Перехідних положень ЗКУ не було визначено, що до земель державної власності відносяться землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, а відносяться до державної власності лише ті, на яких безпосередньо розташовані державні підприємства (при цьому не всі, а лише ті підприємства, у статутних фондах яких державі належать або частки (акції, паї), або об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти).
Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗКУ, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Водночас, згідно ч. З ст. 83 ЗКУ, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗКУ, до земель лісогосподарського призначення належать:
а) землі, вкриті лісовою рослинністю,
б) не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно ст. 5 Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Лісового кодексу України, лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі. Вищевказані положення статті 5 Лісового кодексу (спеціального закону у сфері лісового господарства), по-суті відповідають положенням ч. 1 ст. 55 ЗКУ.
Згідно статті 4 Лісового кодексу України, до лісового фонду України належать ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше гектара.
Тобто, враховуючи в сукупності положення ст. 55 ЗКУ та статей 4. 5 ЛКУ, землями лісогосподарського призначення є або лісові ділянки площею не менше 0.1 га, або нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Водночас, згідно ч. 2 ст. 55 ЗКУ, до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті:
- зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів:
- окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Згідно ч. 2 ст. 4 Лісового кодексу України, до лісового фонду України не належать:
- зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів;
- окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Отже, згідно ЗКУ та Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення не можуть належати землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, якщо тільки вони не віднесені до категорії лісів.
Згідно із ст. 5 Лісового кодексу України, віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Статтею 20 ЗКУ встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно ч. 5 ст. 20 ЗКУ, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Інших підстав віднесення земель до певного цільового призначення, окрім прийняття уповноваженим органом рішення на виконання ст. 20 ЗКУ, законодавством на момент прийняття Харківською міською радою оспорюваних рішень не було передбачено.
20.08.2021 від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначив, що вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає оскільки прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись із даною позовною заявою в інтересах держави прокурор лише зазначає, що і Державне агентства лісових ресурсів України і Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» були повідомлені про порушення інтересів, але до теперішнього часу не вживалось жодних заходів з метою повернення у власність держави спірних земельних ділянок. Прокурором у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає неможливість Державного агентства лісових ресурсів України або Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернутися з відповідним позовом, оскільки позивач, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду звернулась прокуратура, має підстави і можливість самостійно захищати свої права і прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту самим позивачем.
Окремо відповідач зазначив, що в доданих до листів ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція» викопіюваннях з Проекту організації та розвитку лісового господарства зазначене Данилівський дослідний держлісгосп. Позивачами не доведено чи є взаємовідносини між Данилівським дослідним держлісгоспу та ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція.
31.08.2021 до суду надійшла заява представника Харківської міської ради в якій представник просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.
В судовому засіданні прокурор Ольховий Б.С., позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.
Представник ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» - адвокат Муха А.І. позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що посилання відповідачів на те, що прокурор звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності є неспроможними, оскільки Верховний строк висловив свою позицію щодо строків звернення прокурорів з позовами щодо земель особливої охорони, в якій зазначив про те, що строки позовної давності до таких правовідносин не застосовуються.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Суд, заслухавши прокурора, представника позивачів ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агенство лісових ресурсів України, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторона, що рішенням Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011 (п.п. 27, 27.1 додатку 1), ОСОБА_4 затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки загальною площею, орієнтовно 2200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 , з яких 1000,0 кв.м - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1200,0 кв.м - для ведення садівництва та попереджено ОСОБА_4 , що на етапі розробки проекту відведення земельної ділянки необхідно отримати погодження КП «ВТГІ «Вода». На ділянці розташовані опори освітлення, винос або збереження яких необхідно погодити з АТ «Харківобленерго».(т. 1 а.с. 22-23).
Рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011 (п.п. 31, 31.1 додатку 1), змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення та затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:01 52) та площею 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 , для ведення садівництва (кадастровий номер :14:006:0153), та вказані земельні ділянки передані у приватну власність ОСОБА_4 ( т. 1 а.с. 24-27).

На виконання вказаного рішення міської ради ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 808323, зареєстрований 03.06.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер :14:006:0153). (а.с. 31).

В подальшому, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0153, на підставі договору купівлі-продажу №2288 від 08.08.2014, зареєстровано за ОСОБА_3 , про що приватним нотаріусом Троїцій І.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис, індексний номер рішення 15024195 від 08.08.2014, номер запису про право власності 6617331. (т. 1 а.с. 19-20).

Згідно листа ДП «Харківська лісова науково- дослідна станція» від 20.11.2019 №286/02, від 17.01.2020 за №28/02, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :14:006:0153 відноситься до земель лісогосподарського призначення, накладається на землі лісогосподарського призначення виділу 10 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», що знаходяться у постійному користуванні цього підприємства та жодних погоджень щодо вилучення вказаних земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося. (а.с. 48).

Відповідно до листа від 08.01.2020 № 8 ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :14:006:0153, розташована по АДРЕСА_1 , відноситься до земель лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та знаходиться в межах кварталу 161 Південного лісництва ДГІ «Харківська лісова науково-дослідна станція». (а.с. 48).

Відповідно до листа директора ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» № 28/02 від 17.01.2020 вбачається, що за матеріалами лісовпорядкування 2013 року земельна ділянка з кадастровим номером :14:006:0153, розташована по АДРЕСА_1 , накладається на частину виділу 10 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», за матеріалами лісовпорядкування 2003 року земельна ділянка з кадастровим номером :14:006:0153, розташована по АДРЕСА_1 , накладається на частину виділу 9 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». При проведенні базового лісовпорядкування 2013 року Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» внесені зміни в картографічних матеріалах нумерації кварталів та виділів лісового фонду (в порівнянні до лісовпорядкування 2003 року) відповідно до нормативної бази з лісовпорядкування. (т. 1 а.с. 60-61).

Таким чином, оскільки вказана земельна ділянка на час відчуження перебувала в державній власності та належить до земель лісогосподарського призначення, прокурор 20.11.2020 та 30.11.2020 керівник Харківської місцевої прокуратури №1 повідомив Державне агентство лісових ресурсів України та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» про звернення до суду зі вказаним позовом. (т. 1 а.с. 172-174).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру»(тут і далі - в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права, зокрема юридичних осіб.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

При цьому, згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Відповідно до частини другої статті 8 Лісового кодексу України право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Водночас частиною другою статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Отже, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено статтею 122 ЗК України.

Частиною третьою статті 17 ЛК України передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 4, 5, 8 частини першої статті 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема:

а) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території;

б) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення;

в) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством.

Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення (пункт 4 частини першої статті 32 ЛК України).

Отже, питання щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі, земельними лісовими ділянками, державної власності, забезпечення заходів щодо охорони і захисту лісів законодавством покладено на органи виконавчої влади (Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації) за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища.

Держлісагентство України- центральний орган виконавчої влади України з питань лісового, мисливського господарства, полювання та мисливського собаківництва. Утворене шляхом реорганізації Державного комітету лісового господарства України. Діяльність Держлісагентства спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту навколишнього середовища і природних ресурсів.

Функціями Держлісагентства України відповідно до Положення про Держлісагенство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521з подальшими змінами, зокрема, є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; здійснення моніторингу лісів; прийняття рішення про віднесення лісів до відповідної категорії.

Як вбачається із матеріалів справи, Державне агентство лісових ресурсів України є уповноваженим державним органом, яке не надавало згоди на передачу спірної земельної ділянки в оренду.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Тобто, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними документами на підтвердження права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14.

01.01.2013 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Відповідно до абз. 2 п.п. «а» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень закону у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Згідно зі ст.13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 Лісового кодексу України (в редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Відповідно до ч.ч. 1,2,12 ст.149 Земельного кодексу України(в редакції на момент виникнення спірних відносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрації, сільських селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси площею понад 1 га для несільськогосподарських потреб.

За загальним правилом, визначеним у ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом.

Частиною 2 статті 56 Земельного Кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (ч.3 ст.56).

Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам, законодавство не місить.

На час виникнення спірних відносин діяло Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» №610-р від 10.04.2008, яким встановлено заборону на вилучення лісових земельних ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення.

Таким чином, земельні ділянки, що передані у приватну власність ОСОБА_4 є землями державної власності лісогосподарського призначення, перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства та згода на їх вилучення державою не надавалась, а розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, тому пункти 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення ділянок № 166/11 від 23.02.2011 та пункти 31 та 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011 є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Оскільки пункти та 31 та 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, на підставі якого оформленні державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 808323 є незаконними, а тому його слід визнати недійсними, такі що порушують права власника.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що слід визнати незаконним та скасувати скасувати пункт 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, в частині затвердження ОСОБА_4 матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для ведення садівництва, скасувати пункт 31 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, яким змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення, скасувати пункт 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для ведення садівництва та щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки (кадастровий номер :14:006:01 53), визнати недійсним виданий ОСОБА_4 державний акт серії ЯЛ №808323 зареєстрований 03.06.2011 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0153, площею 0,1200 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати рішення про державну реєстрацію від 08.08.2014 № 15024195, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 6617331 від 08.08.2014 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :14:006:0153) за ОСОБА_3 . (і.н) та витребувати з володіння ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1 ) земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0153, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень Земельного Кодексу України та Лісового Кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, а також пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суд від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанова Верховного Суду від 20.06.2023 54/10517/16-ц). Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку. (Постанова Верховного суду від 04.02.2020 у справі № № 911/3311/17.

Таким чином, суд не вбачає підстав, для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі по 7909,45 гр. з кожного (15818,90:2=7909,45).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 16, 21 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 20, 21,49, 55, 56, 57, 79, 83, 84,118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. 7, 4, 17, 27 Лісового кодексу України, ст. 6 Закону України "Про розмежування земель та комунального майна", ст. ст. 47, 55 Закону України "Про землеучтрій", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, в частині затвердження ОСОБА_4 матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

Визнати незаконним та скасувати пункт 31 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, яким змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проєктом відведення.

Визнати незаконним та скасувати пункт 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1200,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для ведення садівництва та щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки (кадастровий номер :14:006:01 53).

Визнати недійсним, виданий ОСОБА_4 , державний акт серії ЯЛ №808323 зареєстрований 03.06.2011 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0153, площею 0,1200 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію від 08.08.2014 № 15024195, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 6617331 від 08.08.2014 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :14:006:0153) за ОСОБА_3 . (і.н);

Витребувати з володіння ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1 ) земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0153, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Стягнути з ОСОБА_3 , Харківської міської ради з кожного на користь Харківської обласної прокуратури сплачений судовий збір по 7909,45 з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.Л. Шаренко