Справа № 276/1452/23
Провадження по справі 2-з/276/2/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року смт. Хорошів

Суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Бобер Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и в:

02 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 287,60 грн. з 29.04.2022 (наступний день після ухвалення судового рішення по справі №276/436/22) по 26.07.2023 (день фактичного розрахунку) в сумі 52630,80 грн.

Одночасно позивач звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку TOB «Партнер»: , банк АТ КБ «Приватбанк», рахунок IBAN: НОМЕР_1 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову мотивує тим, що є значні ризики з виконанн я рішення суду, є побоювання, що утруднить, а то й зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. На думку позивача ризик утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, у разі його ухвалення, підтверджується тим, що відповідач тривалий час, а саме 1 рік 3 місяці, виконував рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.04.2022 року про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. В обгрунтування своєї заяви позивач долучив до неї копію банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» про надходження на картку позивача коштів від приватного виконавця Волкової Є.О. в якості погашення боргу за виконавчим документом №276/436/22 від 20.06.2022 року, боржник ТОВ «Партнер».

Враховуючи норму ч.1ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.п 1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що означає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку TOB «Партнер»: , банк АТ КБ «Приватбанк», рахунок IBAN: НОМЕР_1 , однак доказів, що станом на день подання відповідної заяви зазначені рахунки діють та належать TOB «Партнер» суду не надано.

Посилання позивача на те, що у зв`язку з тривалим виконанням ТОВ «Партнер» попереднього рішення суду є значні ризики щодо невиконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, є лише його припущеннями, та не підтверджено достатніми належними та допустимими доказами. З банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи слідує, що приватним виконавцем здійснено переказ позивачу коштів боржника ТОВ «Партнер» за виконавчим документом, тобто відбулася сплата боргу. Встановити ж за наявними матеріалами справи, що відповідач ухилявся від виконання попереднього рішення суду, неможливо. Позивачем не долучено копії матеріалів виконавчого провадження, а відтак неможливо з`ясувати коли було відкрито виконавче провадження, чи вчинялися та які саме дії вчинялися виконавцем з метою примусового виконання рішення суду.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проте, у своїй заяві позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти рахунку відповідача загалом, не вказуючи співмірного з заявленими позовними вимогами розміру забезпечення позову, що суперечить вимогам закону щодо співмірності заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що позивачем не доведено, що зазначені у заяві рахунки станом на подання відповідної заяви діють та належать ТОВ «Партнер», та що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість невиконання чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження його доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, не дотримано співмірності розміру забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Д.О.Бобер