Дата документу 01.09.2023 Справа № 337/2396/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/2396/23

Провадження №22-ц/807/1604/23

№22-ц/807/1604/23-2

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2023 року, повний текст якого складений 12 червня 2023 року, та додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року, в складі судді Сидорової М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначав, що у період з 1989 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

06 грудня 2022 року ОСОБА_2 звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.02.2022 року, №229, виданому ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» позивачу встановлено професійні захворювання: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня.

За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 березня 2023 року встановлено, що «Хронічне професійне захворювання виникло у нього внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (30 років 08 місяців). Причиною виникнення отриманих професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту)».

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ № 159785 від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 125051 від 24 квітня 2023 року ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60 (шістдесят) %.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у нього професійних захворювань та як наслідок цього, втратою працездатності на 60%, встановлення 3 групи інвалідності - і роботою на ПАТ «Запоріжсталь». Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця (ПАТ «Запоріжсталь») йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я (а саме отриманням професійного захворювання).

Отримання позивачем професійного захворювання, і як наслідок цього - 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності на 60% - призводить до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачем.

ОСОБА_1 52 роки, з яких майже половину життя (24 роки 05 місяців) він працював за робітничим професійним напрямком на підприємстві, інших спеціальностей він не має. Однак, станом не теперішній час, працювати за фахом він фізично не зможе ніколи, за станом свого здоров`я, змінився стан та якість його життя, що завдає йому постійних моральних страждань.

Виходячи з наведеного вище, ОСОБА_1 оцінює спричинену йому ПАТ «Запоріжсталь» моральної шкоду, (внаслідок фізичних та душевних страждань) в грошовому вимірі в розмірі 60 000,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 60 000,00 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

12 червня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що 08 червня 2023 року ухвалене рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. На підтвердження витрат позивача на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 05.05.2023, акт приймання виконаних робіт/послуг №1 від 05.06.2023, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 05.06.2023 (сума 7000,00 грн.). Також в матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, а саме акт приймання виконаних робіт/послуг №2 від 07.06.2023, квитанція до прибуткового касового ордеру №2 від 07.06.2023 (сума 3000,00 грн.). Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року вимоги представника позивача задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність скарг позивача на стан здоров`я за час роботи на підприємстві, проходження позивачем обов`язкових медичних оглядів, свідоме приховування позивачем дійсного стану здоров`я, відсутність протиправних дій з боку відповідача, завищений розмір відшкодування моральної шкоди, визначений без вирахування сум податків та зборів, просило скасувати рішення суду та додаткове рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, понесені витрати на правничу допомогу покласти на позивача або зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 20000,00 грн. та витрати на правову допомогу до 200,00 грн.

26 липня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів; співмірність розміру присудженої моральної шкоди обставинам отримання професійного захворювання. Окрім того, наявність одних лише заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат, за відсутності доказів не співмірності заявлених стороною витрат на правову допомогу або завищення їх розміру , не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу. Просив залишити скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

04 серпня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. подав до апеляційного суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути з апелянта на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування заяви зазначив, що внаслідок апеляційного оскарження ПАТ «Запоріжсталь» рішення суду першої інстанції, позивач вимушений понести додаткові витрати на правничу допомогу в розмірі оплати гонорару адвокату за ознайомлення/вивчення апеляційної скарги (фіксована плата) 1500,00 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу (фіксована плата) 1500,00 грн.

07 серпня 2023 року ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало заперечення на відзив на апеляційну скаргу щодо стягнення з нього додаткових витрат на правничу допомогу, в якому зазначило, що підготовка до цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу роботи, у відзиві представник позивача підтвердив свою спеціалізацію саме у такій категорії справ протягом останніх років. З огляду на зазначене, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги та, враховуючи надані заперечення, зменшити розмір понесених судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції до 100,00 грн.

29 серпня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. подав додаткові пояснення у справі щодо зазначених апелянтом міркувань та заперечень. Так, в укладеному між адвокатом та позивачем договорі про надання правової допомоги передбачений порядок обчислення адвокатського гонорару в розмірі 1500,00 грн. за ознайомлення/вивчення апеляційної скарги та 1500,00 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу. Хибним є судження апелянта про те, що зазначена категорія справ є спеціалізацією адвоката, оскільки ОСОБА_3 займається багатьма іншими категоріями справ. Тому наявність одних лише заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат за відсутності доказів неспівмірності заявлених стороною витрат на правову допомогу або завищення їх розміру, не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу. Таким чином, представник позивача вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з апелянта на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із характеру отриманих позивачем захворювань, внаслідок яких він, будучи до цього працездатним чоловіком у віці 52 років, визнаний інвалідом третьої групи з втратою 60% професійної працездатності, втрати можливості працювати за обраною професією та мати джерело доходу у вигляді заробітної плати, обов`язкового періодичного лікування, потреби медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя, на підставі чого суд прийшов висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди є сума 60000,00 гривень і саме така сума є достатньою виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду та відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 1989 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (а.с.10-12).

06 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України та наразі не працює (а.с.11-12).

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.02.2022 р. №229 позивачу встановлено професійні захворювання: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня (а.с.13-14).

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 березня 2023 року встановлено, що «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (30 років 08 місяців) та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку із відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження періодичних медичних оглядів. Причиною виникнення отриманих ОСОБА_1 професійних захворювань є наявність на його робочому місці бункерувальника агломераційного цеху ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту)» (а.с.15-20).

Згідно з Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 159785 від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 безстроково встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с.27).

Згідно з Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 125051 від 24 квітня 2023 року ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 60 (шістдесят) % (а.с.27).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 за час перебування з відповідачем в трудових правовідносинах під час тривалого виконання роботи в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 24 квітня 2023 року встановлена третя група інвалідності із втратою професійної працездатності 60%.

Колегія суддів вважає встановленим та доведеним факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Факт встановлення професійних захворювань позивачу ОСОБА_1 внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» фактично не спростовано відповідачем.

Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань позивачу та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємства не оскаржувався та недійсним не визнавався.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, добровільно погодився на них, під час роботи на підприємстві на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, фактично приховував погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, апеляційним судом відхиляються через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язку виконувати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання.

Колегія суддів зазначає, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Визнання позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і, відповідно, відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я.

При вирішені спірних правовідносин судова колегія керується висновками Конституційного Суду України, викладеними в п.4.1 рішення від 27.01.2004 р. по справі №1-рп/2004, відповідно до яких сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення стійкої втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Матеріали справи містять письмові докази про те, що ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань, зокрема вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня; не має змоги вести звичайне життя, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, визнаний інвалідом, у зв`язку з чим не може повноцінно утримувати себе та свою сім`ю. Вищевказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди судова колегія вважає неприйнятними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами.

Визначаючи розмір моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ЦК України, судом першої інстанції обгрунтовано враховано характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він, будучи до цього працездатним чоловіком у віці 51 року визнаний інвалідом третьої групи з втратою 60% професійної працездатності, йому протипоказана праця в тяжких фізичних умовах, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати джерело доходу у вигляді заробітної плати, він періодично вимушений проходити лікування в лікарняних установах, потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси.

Вказані обставини свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

При визначені розміру моральної шкоди не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення шістдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн.

Посилання апеляційної скарги про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування позивачем та погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України.

При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25 липня 2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. «а» пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто суми, які за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2023 року

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стосовно стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень, які були присудженні додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року, з яким не погоджується відповідач, колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22) зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини».

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Вирішуючи питання про стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу, встановлено, що в межах цієї справи позивач отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та сплатив за супроводження в суді першої інстанції 10 000,00 грн., а в суді апеляційної інстанції 3000,00 гривень.

Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н від 05.05.2023, ордером серії АР №1120496 від 05.05.2023, актом приймання виконаних робіт/послуг №1 від 05.06.2023 на суму 7000,00грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 05.06.2023 на суму 7000,00 грн., актом приймання виконаних робіт/послуг №2 від 07.06.2023 на суму 3000,00грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 07.06.2023 на суму 3000,00 грн., актом приймання виконаних робіт/послуг №3 від 03.08.2023 на суму 3000,00 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №3 від 03.08.2023 на суму 3000,00 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно витрат, стягнутих на користь ОСОБА_1 на правничу допомогу, апеляційний суд вважає їх безпідставними та не обґрунтованими зважаючи на норми права викладені вище, надані докази та те, що суд першої інстанції застосувавши принцип розумності та справедливості стягнув з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 лише 6000,00 гривень.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга в цій частині також підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Окрім того, 04 серпня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. подав до апеляційного суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути з апелянта на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, які складають з : ознайомлення/вивчення апеляційної скарги (фіксована плата) 1500,00 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу (фіксована плата) 1500,00 грн.

Заперечуючи проти стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» зазначило, що підготовка до цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу роботи, тому просили зменшити їх розмір до 100,00 грн.

Вирішуючи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Біліченка О.О. про стягнення з апелянта на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, колегія суддів ураховуючи складність та конкретні обставини справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію співмірності та розумності розміру понесених стороною витрат, реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, встановлені обставини, надані позивачем докази, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження підлягають стягненню з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 частково , в розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст.279,368,369,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2023 року у цій справі та додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року - залишити без змін.

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова