КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 522/4954/23
Провадження № 2-др/947/106/23
УХВАЛА

16.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

за участю сторін по справі:

представника заявника адвоката Лобанова Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лобанова Р.М. про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 522/4954/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/4954/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів було залишено без розгляду.

27.10.2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лобанов Р.М. звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 23000грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про розподіл судових витрат було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Представник заявниці, в судове засідання 16.11.2023 року з`явився, заяву про стягнення витрат на правничу допомогупідтримує в повному обсязі.

Інші сторони про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 16.11.2023 року не з`явились, однак 31.10.2023 року було надано заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, просив суд у задоволені заяви відмовити.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення заяви без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Статтею 141 ЦПК України визначено наступний розподіл судових витрат між сторонами:

1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

5. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

10. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

11. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно сторони, на яку судовим рішенням покладено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; у межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову.

12. Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

13. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідачем повідомлено суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 23 000 (двадцять три тисячі) грн. на витрати на професійну правничу допомогу.

Суд звертає увагу заявника, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів було залишено позов без розгляду тому, що 23.08.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких, вона просила залишити позов без розгляду, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень, щодо представництва інтересів позивача, та судом було встановлено, що 15.03.2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ніц А.С. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , з посиланням на ст.ст. 19/82, 192 СК України, просить зменшити розмір аліментів.

На підтвердження своїх повноважень представником було надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 003715 від 20.03.2019 року та ордер серії ВН № 1228551 (а.с. 11. 12)

Сповіщенням сім`ї №3180 від 11.08.2022р. Міністерства Оборони України РТЦКСП повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 травня 2022 р. потрапив у полон країни-агресора (а.с.23).

Листом Державного підприємства Український національний центр розбудови миру від 12.08.2022р. підтверджено потрапляння та перебування у полон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2022 року № 57 було підтверджено факт захоплення в полон з 18.05.2022: старшого солдата ОСОБА_2 , медичну сестру травматологічного відділення військової частини НОМЕР_2 (а.с.21)

З копії договору про надання правової допомоги від 06 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , яка діє в інтересах свого чоловіка ОСОБА_2 (далі - Клієнт) в порядку ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 15 ПАЕ, який станом на сьогодні самостійно не може підписати договір через перебування в полоні в території РФ, далі - Замовник, з однієї сторони і адвокат Ніц Анатолій Сергійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 003715 від 20.03.2019), далі - Виконавець, з другої сторони, далі у тексті Договору іменовані як Сторони, уклали цей договір, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати Замовнику (Клієнту) правову допомогу на умовах, передбачених цим Договором, а саме скласти та подати позов, здійснювати представництво інтересів Клієнта у всіх судах України по справі про зменшення розміру аліментів, що стягуються з Клієнта згідно рішення суду по справі № 520/12802/19.

А тому, посилання адвоката у своїх поясненнях на рішення Ради адвокатів України від «12» квітня 2019 року №56 «Про затвердження роз`яснення щодо отримання адвокатом від клієнта згоди на укладення договору про надання правової допомоги» - є хибним. Роз`яснення за цим рішенням надано в розрізі статті 66 Правил адвокатської етики про порядок підтвердження згоди клієнта на укладення договору про надання правової допомоги, у разі якщо клієнт перебуває в слідчому ізоляторі. При цьому йдеться про укладення договору між захисником та клієнтом, що передбачає надання кваліфікованої правової допомоги у кримінальному провадженні цій особі.

Однак ОСОБА_3 , укладаючи Договір про надання правової допомоги від 06.03.2023р. б/н, не прагнула захисту свого полоненого чоловіка ОСОБА_2 від незаконних дій з боку окупаційної влади Російської Федерації в особі її державних органів та силових структур. Предметом позову також є не вимоги з відшкодування шкоди, завданої військовою агресією РФ, а намагалася зменшити розмір аліментів, що стягуются з її чоловіка на першу дитину, з метою відповідного збільшення власного доходу, оскільки саме вона отримує заробітну плату свого полоненого чоловіка.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лобанова Р.М. про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 522/4954/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, оскільки, як було встановлено судом, позивач - ОСОБА_2 з даним позовом до суду не звертався, а договір з адвокатом уклала його дружина ОСОБА_3 , яка фактично і була ініціатором звернення із цим позовом.

Тому суд вважає за неможливе стягувати з ОСОБА_2 судові витрати.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись в судовому порядку до ОСОБА_3 із заявою про відшкодування завданих їй збитків.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лобанова Р.М. про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 522/4954/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Ухвала набирає законної сили в момент її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали.

Повний текст ухвали складено 20.11.2023 року.

Суддя Петренко В. С.