Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3903/23
Провадження № 2/711/1501/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Скляренко В.М.,

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ; третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на його користь із ОСОБА_4 , в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму коштів в розмірі 113 417,66 грн., а в якості відшкодування моральної шкоди - 15000 грн. Також позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідачки судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з вини ОСОБА_4 сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, зробленим на замовлення страховика відповідачки, вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача складає 231 676,61 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 84 412,34 грн. Фактично на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобілю позивач витратив 197 830 грн. Страховиком відповідачки позивачу було відшкодовано 84 412,34 грн. (страхова виплата). Тож позивач вважає, що відповідачка має доплатити йому різницю між вартістю фактично завданої шкоди (вартість відновлювального ремонту) та страховою виплатою, що складає 113 417,66 грн. Також в позові зазначено, що внаслідок події ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких душевних стражданнях з приводу тривалої неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, емоційно-душевних переживаннях через зміну звичного укладу життя, негативних наслідках для самопочуття і здоров`я. Тому позивач оцінює грошовий еквівалент компенсації завданої йому моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Відповідачка заперечила проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що розмір матеріального збитку, визначний позивачем, є необґрунтованим, оскільки не підтверджений експертним висновком, а звіт про оцінку вартості збитку, складений на замовлення страховика відповідачки, не є належним та допустимим доказом в даному випадку, тому що при його складанні огляд пошкодженого автомобілю проводився без участі відповідачки чи її представника. Також відповідачка вказує про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів її існування та розміру.

21.06.2023р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.07.2023р. від відповідачки на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ястремський О.Я., який діє на підставі ордеру серії АІ №1420233 від 04.07.2023р., - підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, визначених у позові. Додатково пояснив, що внаслідок події ДТП позивач не міг виконувати обов`язку водія і вимушений був звільнитись з роботи, що збільшило рівень його душевних страждань та переживань. Зауважив, що визначений позивачем грошовий еквівалент компенсації моральної шкоди обґрунтовується глибиною його душевних страждань та істотністю змін життєвих обставин.

Представник відповідачки - адвокат Горобець С.О., який діє на підставі ордеру серії СА №1057862 від 05.07.2023р., в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві відповідачки. Додатково пояснив, що ремонт автомобілю позивача здійснювався фізично особою - підприємцем, а не на сертифікованій станції технічного обслуговування, а тому платіжні інструкції, додані до позову, не є належними доказами підтвердження понесення позивачем витрат.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

06.10.2022 року о 08 год. 50 хв. в м. Черкаси на перехресті вул. О.Панченка та вул. Смаглія, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «Лексус» (LEXUS RX 300), д.н.з. НОМЕР_1 , по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не надала переваги в русі транспортному засобу марки «Рено» (RENAULT KOLEOS), д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі справа, чим порушила п.п. 16.11, 2.3 «б» ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.10.2022р. у справі №712/8369/22 ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні ДТП /а.с. 10/.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу обов`язкового страхування №209131041. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн., франшиза - 0 грн.

Позивач є власником автомобіля марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 9/.

11.10.2022р. представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було здійснено огляд автомобілю позивача з метою здійснення оцінки вартості матеріального збитку, за наслідками якого складений акт огляду транспортного засобу /а.с. 12-13/. В подальшому на підставі відповідно акту ТОВ «СЗУ Україна» складено звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.11.2022р. №19830. Згідно такого звіту вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, станом на 10.10.2022р. становить 96 930,81 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування /а.с. 14-49/.

Згідно страхового акту №75319/1/2022 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 84 412,34 грн. на користь позивача в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП його автомобілю. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено, виходячи з вартості відновлювального ремонту на підставі звіту від 17.11.2022р. з відрахуванням ПДВ на запасні частини, про що було повідомлено позивача листом ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від 28.12.2022р. за вих№75319/1 /а.с. 50, 52/ і того ж дня перераховано йому кошти в сумі 84 412,34 грн.

Автомобіль позивача відремонтований 16.05.2023р. ПП ОСОБА_5 .. Вартість ремонтних робіт склала 197 830 грн., які були сплачені позивачем на користь ПП ОСОБА_5 , що підтверджується актами здачі-прийняття наданих послуг №М-01048 від 15.05.2023р. та №М-01112 від 16.05.2023р. та банківськими квитанціями про сплату коштів /а.с. 53-63/.

Оскільки фактичні витрати, які зроблені позивачем для відновлення стану його автомобіля після ДТП складають 197 830 грн., а йому за рахунок ПрАТ «СК «Євроінс Україна» компенсовано лише 84 412,34 грн., то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961).

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідачки та отримання позивачем від ПАТ «СК «Євроінс Україна» суми страхового відшкодування у розмірі 84 412,34 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та необхідність відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують розмір страхового відшкодування.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3 ст. 34 Закону №1961).

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону №1961 визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з дотриманням вимог, передбачених ст. 34 Закону №1961, здійснило оцінку вартості матеріального збитку, завданого позивачу, оскільки направило свого представника для проведення огляду пошкодженого автомобілю позивача. 11.10.2022р. представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було проведено огляд пошкодженого автомобілю в присутності позивача, що підтверджується протоколом огляду /а.с. 12-13/, а за наслідками огляду складений звіт про визначення вартості матеріального збитку /а.с. 14-49/.

Замовлений ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у ТОВ «СЗУ Україна» звіт від 17.11.2022р. №19830 складений оцінювачем ОСОБА_6 , який є сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, а сам звіт повністю відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методиці оцінки, а також іншим нормативно-правовим актам, а тому судом не встановлено будь-яких обставин, які б перешкоджали використанню відомостей такого звіту при визначенні розміру вартості збитків, завданих внаслідок ДТП автомобілю позивача.

В цьому контексті суд зауважує, що відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких доказів на спростування відомостей про розмір матеріального збитку, завданого автомобілю позивача внаслідок події ДТП. Доводи відповідачки про те, що розмір збитків має підтверджуватись виключно висновком експерта є необґрунтованими, оскільки в даному випадку, враховуючи особливості законодавчого регулювання спірних правовідносин, звіт про оцінку майна, складений на замовлення страховика у відповідності до вимог ст. 34 Закону №1961, є належним та допустимим доказом для визначення розміру збитків. Та обставина, що відповідачка не була присутньою під час проведення огляду пошкодженого автомобілю позивача представником страховика відповідачки, не нівелює процесуального значення звіту про оцінку майна, оскільки закон не вимагає обов`язкової участі у такому огляді особи, з вини якої сталася ДТП. До того ж відповідачкою не надано суду будь-яких доказів на спростування відомостей, визначених в акті огляду транспортного засобу від 11.10.2022р., а відтак у суду відсутні підстави ставити під сумнів об`єктивність такого огляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобілю внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачки, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, оскільки фактично на відновлення автомобілю ним було витрачено 197 830 грн., а отримано в якості страхового відшкодування лише 84 412,34 грн. За таких обставин з відповідачки, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, незважаючи на те, що частина такої різниці перебуває в межах лімітів страхових виплат, оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 30.10.2019р. у справі № 753/4696/16-ц, від 22.04.2020р. у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020р. у справі №755/7666/19.

Разом з тим, слід звернути увагу, що підставою позову є необхідність відшкодування понесених позивачем фактичних збитків на суму 197 830 грн., тобто витрат, які були зроблені позивачем для відновлення належного технічного стану його автомобілю.

На підтвердження фактичних витрат позивачем надано акти здачі-прийняття наданих послуг №М-01048 від 15.05.2023р. та №М-01112 від 16.05.2023р. та банківські квитанції про сплату коштів /а.с. 53-63/. Оцінюючи такі докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності суд виходить з того, що за формою та змістом такі документи відповідають вимогам, встановленим законом.

Беручи до уваги зауваження відповідачки щодо обґрунтованості розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, проведеного ФОП ОСОБА_5 , слід звернути увагу на наступне.

Згідно відомостей ЄДРПОУ ОСОБА_5 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності і має зареєстровані види господарської діяльності за кодом КВЕД 45.20, 45.32, що передбачає технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібну торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів. За таких обставин, такий суб`єкт господарювання мав право здійснювати відновлювальний ремонт автомобілю позивача.

Надаючи оцінку обґрунтованості витрат, пов`язаних з ремонтом автомобілю позивача, зокрема в частині вартості продажу замінених деталей, суд звертає увагу, що згідно звіту про оцінку вартості збитків №19830 від 17.11.2022р. вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача складає 231 676,61 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 96 930,81 грн.), з яких вартість ремонтних робіт - 21 820 грн., а вартість запасних частин та необхідних для ремонту матеріалів - 209 856,61 грн. з урахуванням ПДВ.

Проаналізувавши зміст актів здачі-прийняття наданих послуг №М-01048 від 15.05.2023р. та №М-01112 від 16.05.2023р. суд доходить висновку, що ФОП ОСОБА_5 здійснено ремонтно-відновлювальні роботи автомобілю позивача за загальною ціною 197 830 грн., з яких вартість запасних частин та необхідних для ремонту матеріалів - 165 750 грн., вартість ремонтних робіт - 32 080 грн.

Порівняння зазначених відомостей свідчить, що при виконанні відновлювального ремонту автомобілю позивача не було здійснено необґрунтованих дій з боку виконавця ремонтних робіт, а розбіжність у розмірі вартості ремонтних робіт обумовлена більшими витратами виконавцем послуг робочих годин на здійснення ремонтних робіт. Будь-яких обставин, що свідчили про необґрунтованість чи невиправданість здійснення відповідних робіт судом не встановлено.

За таких обставин понесені позивачем витрати на відновлювальний ремонт його автомобілю після ДТП, спричиненого з вини відповідачки, суд визнає належним чином обґрунтованими в розмірі 197 830 грн., а відтак заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідачки різниці між фактичними збитками позивача та сумою отриманого страхового відшкодування є правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі, тобто в розмірі 113 417,66 грн. (197 830 грн. - 84 412,34 грн.).

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації, емоційно-душевних переживаннях через зміну звичного укладу життя, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я.

Надаючи оцінку вимогам про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

В той же час всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був істотно змінити звичний спосіб життя.

Доводи позивача про те, що внаслідок ДТП він змушений був звільнитись з місця роботи, де працював водієм, не є належним чином обґрунтованими, оскільки суду не надано доказів того, що робота позивача водієм транспортних засобів в ТОВ «СпешлМайнінгСолюшнз» була пов`язана з необхідністю використання ним свого автомобілю, який було пошкоджено у ДТП.

За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, обставини події ДТП та ступень вини відповідачки у настанні її наслідків, поведінку відповідача (яка не заперечувала своєї вини), поведінку позивача, ступень обґрунтованості незручностей, завданих пошкодженням автомобіля, керуючись принципами розумності і справедливості, суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 3 000 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідачки і буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору (1284,19 грн.) сплаченого позивачем та витрат на правову допомогу, понесених сторонами.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на загальну суму 116 417,66 грн. (113 417,66 грн. + 3 000 грн.), що складає 90,65% від ціни позову, а отже на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати витрати з оплати судового збору в розмірі 1164,18 грн. Натомість, оскільки відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то витрати позивача зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Питання щодо розподілу витрат на правову допомогу суд вважає за доцільне розглянути шляхом ухвалення додаткового рішення, оскільки представником позивача про це зроблена заява у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ; третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) 113 417 грн. 66 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., а всього - 116 417 грн. 66 коп.

Компенсувати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 164 грн. 18 коп., сплачений ним згідно квитанції № 163728720 від 31.05.2023 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 28 липня 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко