Провадження № 2/761/7557/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представникавідповідача: Копусь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

24.05.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

скасувати наказ №198-К від 28.04.2023 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 з посади начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок»;

поновити позивача на посаді начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» з 28.04.2023 року;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2023 року до моменту ухвалення судового рішення.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 06.03.2023 року позивача було повідомлено про наступне звільнення 01.05.2023 року у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав та запропоновано вакантну посаду провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту. Як зазначає позивач, зазначена посада не може бути в штатному розписі відповідача, оскільки це суперечить п.7 ст.5 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та не враховано положення ст.20 п.2 п.п.2 Кодексу цивільного захисту.

Позивач надав згоду на переведення на вказану посаду.

В подальшому, 28.04.2023 року позивач написав заяву про не згоду продовжувати роботу на запропонованій йому посаді.

Також позивач зазначає, що йому було надано ще два попередження про звільнення №№324 та 325 від 28.04.2023 року, поза межами двомісячного строку.

Крім того позивач зауважує, що йому не була запропонована посада заступника директора з технічних питань.

Позивач вказує, що фактично на підприємстві не відбулись зміни в організації виробництва і праці.

28.04.2023 року позивач був звільнений із посади начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» за п.1 ст.40 КЗпП України.

А тому оскільки позивач вважає що звільнення відбулось з порушенням КЗпП України, для захисту порушеного права звернувся до суду з позовом.

20.06.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник відповідача, директор підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління затверджує структуру підприємства та самостійно визначає чисельність і штат працівників. Так у зв`язку з виробничою необхідністю, проведенням заходів, направлених на поліпшення діяльності, врахування вимог та завдань, покладених на підприємство, наказом №26 від 28.02.2023 «Про затвердження і введення в дію організаційної структури КП «Укрспецзв`язок» затверджено погоджену 28.02.2023 Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України організаційну структуру та введено в дію з 01.05.2023 року. На підставі затвердженої організаційної структури наказом від 28.02.2023 №27 затверджено штатний розпис та введено його в дію 01.05.2023. Як зазначає представник, згідно з численною судовою практикою, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалось скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

На виконання вимог діючого законодавства 06.03.2023 року позивача попереджено про заплановане звільнення у зв`язку із скороченням та виведенням із штатного розпису посади яку він обіймав. Так як в період з 16.02.2023 року по 03.03.2023 року позивач перебував у щорічній відпустці, а 04.03.2023 року та 05.03.2023 року були вихідними днями, тому попередження було вручено у перший робочий день після відпустки та вихідних днів - 06.03.2023 року. Одночасно у попередженні було запропоновано переведення на посаду провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту. Вказана посада відповідала кваліфікації та досвіду роботи позивача. Позивач ознайомився з попередженням та надав згоду на переведення на вказану посаду. Також позивач подав заяву про переведення його на зазначену посаду з 01.05.2023 року, тому наказом №30-К від 06.03.2023 року позивача було переведено з 01.05.2023 року на посаду провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту.

Однак, 28.04.2023 року позивач відмовився продовжувати роботу з 01.05.2023 року на посаді провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту про що зазначив на попередженні та подав заяву від 28.04.2023 року. У зв`язку із зазначеним позивача було поінформовано про всі вакантні посади станом на 28.04.2023 року (попередження №324 - вакантні посади по м.Києву та №325 - вакантні посади по м.Києву та інших областях). Позивач відмовився від запропонованих посад. Представник зазначає, що посада заступника директора з технічних питань станом на 28.04.2023 року вакантною не була.

Так як позивач відмовився від продовження роботи на посаді провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту, наказом №198-К від 28.04.2023 року його було звільнено відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Представник зазначає, що станом на 01.05.2023 року посада начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» відсутня у новій організаційній структурі та штатному розписі. ОСОБА_1 було звільнено 28.04.2023 року, тобто у останній робочий день, який передував 01.05.2023.

Тому представник зазначає, що при звільненні позивача були дотримані положення КЗпП України. а наказ про звільнення позивача не підлягає скасуванню.

05.07.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. Крім того представник зазначив, що в наказ про звільнення позивача були внесені зміни в даті звільнення та сплачено середній заробіток.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, вислухавши сторони та врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 3 КЗпП України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до положень статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем та з 01.02.2022 року обіймав посаду начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок».

Пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема у випадку, 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Стаття 49-2 КЗпП України визначає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

06.03.2023 року на підставі положень ст.49-2 КЗпП України позивача було попереджено про заплановане звільнення з 01.05.2023 року у зв`язку з затвердженням та введенням в дію з 01.05.2023 року організаційної структури КП «Укрспецзв`язок» (наказ №26 від 28.02.2023 року) на підставі п.1 ст.40 КЗпП України через два місяці з моменту вручення даного попередження, оскільки з 01.05.2023 року посада начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» скорочується та виводиться із штатного розпису.

Разом з тим позивачу було запропоновано переведення на посаду провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту КП «Укрспецзв`язок».

Позивач погодився на зайняття вказаної посади про що вказав у попередженні.

06.03.2023 року позивач подав заяву про переведення його з 01.05.2023 року на посаду провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту.

На підставі зазначеної заяви, наказом №30-к від 06.03.2023 року ОСОБА_1 було переведено на посаду провідного фахівця з питань мобілізаційної роботи та цивільного захисту з 01.05.2023 року.

Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 06.03.2023 року про що свідчить його особистий підпис.

Заявою від 28.04.2023 року позивач повідомив відповідача про те, що він відмовляється продовжити роботу на запропонованій посаді.

Крім того, 28.04.2023 року позивач на попередженні №3 від 28.02.2023 року зазначив, що не погоджується продовжити роботу на запропонованій посаді.

Наказом №198-К від 28.04.2023 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв?язок» на підставі скорочення штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

З наказом позивач ознайомлений 28.04.2023 року про що свідчить його особистий підпис.

Підставою для винесення наказу вказано наказ КП «Укрспецзв`язок» від 28.02.2023 року №27 «Про затвердження і введення в дію штатного розпису», попередження №3 від 28.02.2023 року «Про заплановане звільнення», попередження №325 від 28.04.2023 «Про інформування щодо вакантних посад».

Наказом №421-К від 06.07.2023 року були внесені зміни до наказу №198-К від 28.04.2023 року та змінено дату звільнення позивача з «28.04.2023 року» на «08.05.2023 року».

Копія зазначеного наказу, довідка про нараховані та виплачені суми були направлені позивачу листом з описом вкладення.

Як встановлено судом, наказом КП «Укрспецзв`язок» №1090-К від 30.12.2022 року було затверджено штатний розпис з 01.01.2023 року у кількості 764 штатних одиниці.

Наказом №12-к від 30.01.2023 року внесені зміни до штатного розпису КП «Укрспецзв`язок», введеного в дію 01.01.2023 року та штатний розпис складає 764 штатні одиниці.

Наказом №26 від 28.02.2023 року затверджено та введено в дію з 01.05.2023 року організаційну структуру КП «Укрспецзв`язок» у кількості 762 штатні одиниці.

Наказом №27 від 28.02.2023 року затверджено та введено в дію з 01.05.2023 року штатний розпис КП «Укрспецзв`язок» у кількості 757 штатних одиниць.

Крім того, наказом №42 від 28.04.2023 року внесені зміни до штатного розпису КП «Укрспецзв`язок» з 01.05.2023 року.

Вказаним штатним розписом було введено посаду провідного фахівця з питань цивільного захисту до сектору охорони праці та пожежної безпеки.

Під час слухання справи позивач та представник відповідача не заперечували тієї обставини що відбулось скорочення штату працівників (замість відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту який складався з п`яти осіб, всі обов`язки було покладено на одну посадову особу - провідного фахівця з питань цивільного захисту).

Попередженням №324 від 28.04.2023 року та попередженням про інформування щодо вакантних посад №325 від 28.04.2023 року, позивачу були запропоновані вакантні посади станом на 28.04.2023 року.

Із вказаним списком позивач був ознайомлений 28.04.2023 року та вказав що не згоден на зайняття зазначених посад.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що йому не була запропонована вакантна посада заступника директора з технічних питань КП «Укрспецзв`язок», однак як вбачається з матеріалів справи, наказом №139-К від 27.04.2023 року на вказану посаду було призначено ОСОБА_3 .

Крім того, варто зазначити, що питання переведення ОСОБА_3 на вказану посаду за переведенням вирішувалось, починаючи з 22.02.2023 року (на той час позивач перебував у відпустці).

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що судом не встановлено порушень положень КЗпП України при звільненні позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування наказу №198-К від 28.04.2023 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 з посади начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок», поновлення позивача на посаді начальника відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» з 28.04.2023 року та стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77-82, 141, 213, 263, 264, 265ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2023 року

Суддя: Н.Г. Притула