Провадження № 2/752/5595/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.09.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участю секретаря - Ящука Д.О.

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

позивач ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки, втрат інфляційних процесів та 3% річних.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі актів прийому - передачі від забудовника ТОВ «ТМО Ліко - Холдинг» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі здійснює обслуговування на договірних засадах вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує придбання, цілодобову охорону, надання комунальних послуг, обслуговування систем пожежогасіння тощо, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату наданих згідно їх вартості. 09.11.2021 ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» змінило найменування з попереднього ТОВ «Ліко - Житлосервіс» на поточне та 12.03.2015 на підставі акта прийому передачі підземної автостоянки ТОВ «ТМО «Ліко - Холдинг» передало, а ТОВ «Ліко - Житлосервіс» прийняло на обслуговування введену в експлуатацію у складі житлового будинку по АДРЕСА_1 підземну автостоянку на 103 машиномісць, загальною площею 3 254,2 кв.м.

Відповідач є орендарем машиномісця № П блоку В у вказаному підземному паркінгу. 20.12.2020 між сторонами було укладено договір №Л50/2-П про тимчасове користування машиномісцем та відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу).

Відповідач користується послугами позивача, проте умов договору належним чином не виконує, не відшкодовує витрати за обслуговування підземного паркінгу. За період грудня 2021 року по травень 2023 року позивачем надано відповідачу послуги на суму 30 384,00 грн.

Відтак на час подачі позову до суду у відповідача перед позивачем наявне невиконане грошове зобов`язання у розмірі 30 384,00 грн. На підставі ст. 625 ЦК України позивач просить сягнути з відповідача інфляційні втрати на суму 54,02 грн та 3% річних на суму 12,90 грн у зв`язку із простроченим грошовим зобов`язанням.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, ТОВ «УП «Венеція» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість загальною сумою 30 450,92 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 26.06.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, із заявами про розгляд справи за участю сторін або розгляд справи в порядку загального позовного провадження не звертались.

На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні від відповідача не надходило.

На підставі положень статей 274-279 ЦПК України та з урахуванням відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором, укладеним з ТОВ «Ліко-житлосервіс» (після зміни назви ТОВ «Управляюча компанія «Венеція») про тимчасове користування машиномісцем та відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а з таким правом споживача прямо кореспондується і його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону).

Відповідач споживав послуги, що надавалися позивачем. Претензій щодо неналежного їх надання позивачу не заявляв.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежно ї якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було.

Згідно п. 3.1 договору №Л50/2-П, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Ліко-житлосервіс» (після зміни назви ТОВ «Управляюча компанія «Венеція») про тимчасове користування машиномісцем та відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу), щомісячний розмір за користування машиномісцем становить 1 000,00 грн.

Відповідно до п.3.2. Договору щомісячний розмір витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу) становить 688,00 грн.

Відповідачем не виконано умови договору, за період з грудня 2021 року по травень 2023 року оплату за надані послуги не здійснено, у зв`язку з чим у нього наявна перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за період з грудня 2021 року по травень 2023 року складає суму основного боргу 30 384,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 12,90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 54,02 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, зважаючи на відсутність доказів з боку відповідача щодо виконання обов`язку по оплаті за надані послуги, їх ненадання, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки, втрат інфляційних процесів та 3% річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (, адреса: вул. Ломоносова, 58-А, м. Київ) заборгованість за надання послуг з утримання підземної автостоянки у розмірі 30 384грн 00 коп, суму інфляційних втрат у розмірі 54 грн 02 коп, суму 3% річних у розмірі 12 грн 90 коп, судовий збір у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя