Ухвала

18 серпня 2023 року

місто Київ

справа № 703/5281/14

провадження № 61-10457ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про виправлення арифметичної описки в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА»

(далі - ПАТ «КБ «НАДРА») у вересні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року № 107п/08/2008-840 у розмірі 23 082, 73 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України на момент подання позову становило 309 077, 75 грн, та заборгованість за сплату пені, штрафу - 30 576, 22 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 28 грудня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області залучив Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ

ІНВЕСТ-КРЕДО») до участі у справі як правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА».

Рішенням від 31 березня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області частково задовольнив позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ

ІНВЕСТ-КРЕДО».

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року № 107п/08/2008-840, розраховану станом на 15 вересня 2014 року, до якої входить: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 139, 20 дол. США, заборгованість за відсоткам - 1 943, 53 дол. США, а разом 23 082, 73 дол. США.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» заборгованість за сплату неустойки за порушення умов кредитного договору від 28 березня 2008 року № 107п/08/2008-840, розраховану станом на 15 вересня 2014 року, до якої входить: заборгованість за пенею в розмірі 1 706, 82 грн, заборгованість за штрафом в розмірі 28 869, 40 грн, а разом 30 576, 22 грн.

Здійснив розподіл судових витрат.

Постановою від 20 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2023 року - без змін.

ОСОБА_1 13 липня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 17 липня 2023 року Верховний Суд відмовив увідкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 червня 2023 року.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 21 липня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву, у якій просить:

1. Виправити арифметичну помилку, допущену в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2023 року у справі № 703/5281/14-ц, а саме замість:

«Ціна позову у справі складає 339 653, 97 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн х 250 = 671 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі за вимогами майнового характеру становить 339 653, 97 грн, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.»

зазначити:

«На день подання касаційної скарги - 13.07.2023 року курс долара США, встановлений Національним банком України, складав 36, 5686 грн за 1 долар США.

Тож ціна позову у цій справі становить 874 679, 34 грн (основний борг 23 082, 73 дол. США х 36, 5686 грн = 844 103, 12 грн, заборгованість за пенею у розмірі 1 706, 82 грн, заборгованість за штрафом у розмірі 28 869, 40 грн), що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб»;

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 20 червня 2023 року та рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2023 року у справі № 703/5281/14-ц;

3. Забезпечити ОСОБА_1 гарантоване Конституцією України право на доступ до правосуддя шляхом забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки.

Не є арифметичними помилками, а отже, не можуть бути виправлені застосування неправильних методик підрахунку та неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Вирішуючи питання про виправлення описки чи арифметичної помилки, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Диспозиція статті 269 ЦПК України не дозволяє шляхом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви ухваленого судового рішення.

Водночас, звертаючись до Суду із заявою про виправлення арифметичної помилки, заявник має на меті змінити висновки суду з відмови у відкритті касаційного провадження у малозначній справі на інше судове рішення про відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд встановив, що, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, Суд не допустив арифметичної помилки, як вважає заявник, а дійшов висновку, що судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню з урахуванням ціни позову, застосувавши приписи статті 389 ЦПК України.

У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Визначення ціни позову є процесуальною дією позивача, яка вчиняється ним під час звернення до суду із позовною заявою.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Тож, вирішуючи питання, чи є судові рішення у справі такими, що підлягають касаційному оскарженню, Верховний Суд має враховувати ціну позову, яка визначена у справі на момент подання позову до суду.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 3 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21), суд касаційної інстанції зробив висновок, що відповідно до загальновизнаного правила про дію процесуальних норм у часі - незалежно від часу відкриття провадження у справі - при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення.

У зв`язку з наведеним, враховуючи, що заявник не погоджується з моментом, станом на який Верховний Суд має визначати ціну позову у справі під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі, не існує підстав для висновку про допущення Верховним Судом арифметичної помилки в ухвалі від 17 липня 2023 року про відмову у відкритті провадження у малозначній справі.

Доводи заяви про виправлення арифметичної помилки ґрунтуються на застосуванні заявником неправильної методики визначення ціни позову у справі, що не узгоджується із правилами ЦПК України.

Верховний Суд не встановив, що під час застосування ціни позову у справі для визначення, чи є рішення у ній такими, що підлягають касаційному оскарженню, було допущено пропуск цифри, випадкову перестановку цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки тощо.

Тож доводи заявника про допущення в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2023 року не підтвердилися.

Посилання у заяві на ухвалу Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі № 462/2482/20 не може бути враховано, адже у зазначеній ухвалі Верховний Суд не формулював правового висновку щодо застосування певної норми права.

Верховний Суд наголошує, що відмови у внесенні виправлень в ухвалу від 17 липня 2023 року та відмова у відкритті касаційного провадження у цій справі не є відмовою у доступі до правосуддя.

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії»

(Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України», у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за приписами кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тож Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2023 року виснував, що вони не підлягають касаційному оскарженню, а тому відмовив у відкритті касаційного провадження у справі.

Такі висновки Верховного Суду узгоджуються з правилами ЦПК України, а вимоги заяви про внесення виправлення в ухвалу від 17 липня 2023 року направлені на зміну висновків та перегляд прийнятого процесуального рішення Верховним Судом, що є неприпустимим, а тому у задоволенні заяви про виправлення арифметичної описки в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2023 року потрібно відмовити.

Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення арифметичної описки в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак