Номер провадження: 22-ц/813/5748/23
Справа № 502/1442/20
Головуючий у першій інстанції Балан М.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2023 року,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначило, що 16.06.2011 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 05.07.2020 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 91563,35 грн, яка складається з: 70042,72 грн - заборгованість за кредитом, 21523,63 грн заборгованість за простроченими процентами.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 16.06.2011 року в розмірі 91563,35 грн, яка складається з: 70042,72 грн - заборгованість за кредитом, 21523,63 грн заборгованість за простроченими процентами та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Кілійський районний суд Одеської області рішенням від 15 березня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 91563,35 гривень заборгованості за кредитним договором та 2102 гривень судових витрат, всього 93665,35 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав. Також суд першої інстанції надав критичну оцінку доводам відповідача, викладеними ним у відзиві на позовну заяву, вважав, що вони спростовуються доводами представника позивача наданими у відповіді на відзив та підтверджують факт користування кредитом та частковим погашенням заборгованості, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Зазначив, що відповідач систематично користувалася кредитними коштами, а саме з 16.06.2011 року (дата встановлення кредитного ліміту) по 02.07.2020 року (дата операції, щодо переказу коштів через додаток Приват24).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду щодо узгодження умов кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які викладені на сайті банку не містять підпису позичальника. Також не надано доказів укладення кредитного договору між сторонами. Встановлення кредитного ліміту не свідчить про отримання та використання користувачем картки або коштів.

Довідку про зміну умов кредитування вважає не належним доказом, оскільки підписана невідомою особою, не містить дати та відомостей про прізвище, ім`я та по-батькові. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних карток.

Зазначила, що в розрахунку заборгованості до тіла кредиту включені відсотки погашені за рахунок кредиту. Банком самостійно зараховано та списано з тіла кредиту 116734,74 грн на які також повторно нараховано відсотки та включено до загального розміру заборгованості.

Анкета-заява не містить домовленостей сторін про сплату відсотків, тому вважає відсутніми підстави для покладення на неї відповідності за погашення заборгованості за процентами, пенею, штрафами та комісією. Зазначає, що згідно наданого розрахунку сплатила 184021,90 грн, що перевищує розмір кредиту.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 09.05.2023 року відкрив апеляційне провадження.

Рішенням № 941/0/15-23 від 28.09.2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_2 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю ОСОБА_3 у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_2 .

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» отримало 31.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзиву на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» не надходило.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження скаржник отримав 03.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 91563,35 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 * 100 = 2684000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав. Також суд першої інстанції надав критичну оцінку доводам відповідача, викладеними ним у відзиві на позовну заяву, вважав, що вони спростовуються доводами представника позивача наданими у відповіді на відзив та підтверджують факт користування кредитом та частковим погашенням заборгованості, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Зазначив, що відповідач систематично користувалася кредитними коштами, а саме з 16.06.2011 року (дата встановлення кредитного ліміту) по 02.07.2020 року (дата операції, щодо переказу коштів через додаток Приват24).

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.06.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Звертаючись до суду позивач просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсоткам, посилаючись на Витяг з «Тарифів», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 ; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.06.2011 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.06.2011 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.06.2011 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 05.07.2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписку за договором про рух коштів станом на 06.07.2020 року, копію паспорта ОСОБА_1 .

У анкеті-заяві від 16.06.2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати як відсотків за користування кредитом, а саме: розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан.

При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, розмір і порядок їх нарахування.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи банку та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві щодо відсотків.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 383/1264/19 зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору, щодо встановлення розміру відсотків за користування кредитом, тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 21520,63 грн не підлягають задоволенню, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 16.06.2011 року.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, станом на 05.07.2020 року в сумі 70042,72 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправомірне зарахування до тіла кредиту відсотків, зазначаючи про сплату на користь банку 184021,9 грн, що перевищує розмір заборгованості.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про сплату пені, та порядок погашення кредиту.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не надав оцінки усім доказам у справі, а саме: виписці по картковому рахунку та розрахункам заборгованості, які надавались позивачем до суду першої інстанції на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

З наданої банком виписки про рух коштів по картці за період з 16.06.2011 року по 02.07.2020 року вбачається, що відповідач неодноразово здійснювала операції за картками зазначеними у довідці про видані кредитні картки, а саме щодо зняття готівки з карткового рахунку через банкомат, здійснювала покупки в магазинах та аптеках, так й поповнювала картки.

Тому доводи щодо не доведення отримання відповідачем кредитних карток колегія суддів вважає необґрунтованим.

Виписка про рух коштів по картці є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, сплати послуг карткою, часткове погашення заборгованості.

З розрахунків заборгованості за договором № б/н від 16.06.2011 року також вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і здійснювала оплату в рахунок погашення коштів за договором.

Однак, судом першої інстанції не досліджені надані позивачем розрахунки заборгованості у взаємозв`язку з випискою про рух коштів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18) зазначено, що «належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку -розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково-зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок- це процесуальний обов`язок суду».

Із виписки про рух коштів за період з 16.06.2011 року по 02.07.2020 року та розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.06.2011 року, укладеним між Приватбанком та ОСОБА_1 графа «Відсотки погашені за рахунок кредиту», які надані банком вбачається, що позивачем здійснювалось автоматичне погашення відсотків за рахунок кредитних коштів.

За період з 01.09.2016 року по 30.09.2019 року за рахунок кредитних коштів погашено відсотки у сумі 101254,70 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що заборгованість за тілом кредиту складається не тільки із витрачених відповідачем кредитних коштів, а й коштів, які відповідач не отримував в сумі 101254,70 грн.

Крім того, з розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.06.2011 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 05.07.2020 року вбачається, що позивачем здійснено зарахування на погашення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 8250,32 грн.

Разом з тим, кошти, які вносились відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором № б/н від 16.06.2021 року зараховувались позивачем також і на погашення пені. Так, кошти у розмірі 2050 грн АТ КБ «Приватбанк» були зараховані на погашення заборгованості по пені, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 16.06.2011 року, укладеним між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року, а внесення коштів відповідачем підтверджується випискою про рух коштів.

Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 16.06.2011 року у вигляді анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, відсутні умови щодо сплати процентів та пені, то у позивача були відсутні правові підстави нараховувати проценти і пеню та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення процентів та пені в сумі 8250 грн + 2050 грн, а також здійснювати погашення відсотків за рахунок тіла кредиту в сумі 101254,70 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки заборгованість за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач у розмірі 70042,72 грн є меншою ніж сукупний розмір нарахованих виплат, які не були погоджені відповідачем шляхом підписання договору від 16.06.2011 року у вигляді анкети-заяви 111555,02 грн (2050 грн +8250 грн+101254,7 грн), то позовні вимоги банка про стягнення тіла кредиту є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3153 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Таскомбанк» № .

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 3153 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова