Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/1279/2023

Справа № 219/948/21

20 липня 2023 року Дружківський міський суд Донецької області в складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Терещенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БахмутЕнергія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

встановив:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулось до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за теплову енергію, в якому просить стягнути з відповідачів за період з жовтня 2016 року по січень 2021 року заборгованість за спожиті послуги теплової енергії в розмірі 40420,16 грн. та судовий збір в розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі є споживачами теплової енергії в квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на відповідача ОСОБА_1 . Зазначає, що незважаючи на постачання теплової енергії, в період з жовтня 2016 року по січень 2021 року, відповідачі не здійснюють її оплату, в результаті чого виникла заборгованість. Відповідачі добровільно заборгованість не сплачують, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут -Енергія» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» суму заборгованості за теплову енергію в розмірі 40 420 гр. 16 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , в дольовому порядку судовий збір по 1 135 грн. з кожного.

05 листопада 2021 року від представника відповідача адвоката Гуревича Р.Г., який діє від імені відповідача ОСОБА_2 , до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2021 року.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2021 року заяву представника відповідача - адвоката Гуревича Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2021 року по цивільній справі №219/948/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут Енергія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Гуревич Р.Г. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача ОСОБА_2 , просив позовні вимоги позивача до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію задовольнити частково, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 6 084,73 грн., в іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гуревича Р.Г. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що період заборгованості визначено позивачем з 01 жовтня 2014 року по 01 січня 2021 року. На його думку вказане підтверджує ту обставину, що позивачем було подано позов із пропуском строку позовної давності. У зв`язку з цим та враховуючи, що позивач вимагає до стягнення грошову суму із пропуском строку позовної давності, просить застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, що передбачені положеннями ч.4 ст.267 ЦК України. Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач стала співвласником вказаної вище квартири з 02.12.2019 р. на підставі договору купівлі-продажу квартири. Зареєстрована відповідач у цій квартирі з 05.11.2020р., тобто вона жодним чином не могла бути споживачем послуг позивача до 02.12.2019р. Також умовами договору купівлі-продажу від 02.12.2019р. не передбачено положення, що покупець відповідає за боргами продавця щодо спожитих ним комунальних послуг. Чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Отже, заборгованість за теплову енергію, яка рахується за вказаною вище квартирою, відноситься до відповідача виключно за період з 02.12.2019 року, а за період з 01.10.2016 року і до 01.12.2019 року відповідає колишній власник цієї квартири (продавець за договором купівлі-продажу від 02.12.2019р.) ОСОБА_4 . Заборгованість за період з 02.12.2019 року по грудень 2021 року згідно до виписки по особовому рахунку складає 12 169,45 грн. Також зазначив, що позивачем заявляється позовна вимога про стягнення заборгованості з відповідачів саме в солідарному порядку. Відповідач стала співвласником вказаної вище квартири у розмірі частки з 02.12.2019р. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2021р. Відповідні дані внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним Витягом від 02.12.2019р. №191084335. В той же час вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з відповідачів саме в солідарному порядку є необґрунтованими, оскільки за відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, позивач має право стягнути заборгованість з відповідача у розмірі частки заборгованості за отримані послуги з теплопостачання. Тобто в даному випадку відсутній солідарний обов`язок відповідачів щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Із урахуванням наведеного з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 6 084,73 грн. (12 169,45 : 2 = 6 084,73). Розмір даної заборгованості відповідач ОСОБА_2 визнає та погоджується сплатити позивачу. Іншу частину заборгованості 6084,73 грн., на думку відповідача, має сплачувати тільки відповідач ОСОБА_1 . Таким чином, просив позовні вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію задовольнити частково. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 6 084,73 грн. В іншій частині позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої він заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючи на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Просив визнати поважними причини пропуску позивачем строків позовної давності, поновити позивачу строки позовної давності та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «БахмутЕнергія» згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» здійснює постачання теплової енергії для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення.

Позивачем надавалися послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , за якою у ТОВ «БахмутЕнергія» відкритий особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (а.с.4-5).

Згідно довідки від 09.02.2021 року, наданої першим заступником міського голови Бахмутської міської ради, за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади м. Бахмут, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано з 05.11.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.36).

Згідно довідки від 09.02.2021 року, наданої першим заступником міського голови Бахмутської міської ради, за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади м. Бахмут, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано з 18.05.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.37).

Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2016 року по січень 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 утворилася заборгованість в розмірі 40 420 гр. 16 коп. (а.с.4, 5).

Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішеннями виконавчого комітету Бахмутської міської ради Донецької області.

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 29 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» знаходиться за адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41.

Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» унесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії).

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 29 грудня 2017 року №288 «Про встановлення тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення) та послуг з централізованого опалення для потреб населення в м.Бахмут» встановлено тарифи на теплову енергію для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення), яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут згідно з Додатком № 1, а також встановлено тарифи на послугу з централізованого опалення для потреб населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут згідно з Додатком № 2.

Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради № 265 від 21 листопада 2018 року «Про коригування тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення) та послуг з централізованого опалення для потреб населення в м. Бахмут» встановлено скориговані тарифи відповідно до Додатків № 1, 3 на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут та послугу з централізованого опалення для потреб населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут.

З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» з 14 березня 2016 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія».

Згідно п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами.

Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення.

Суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідачі відмовлялися від споживання послуг з постачання теплової енергії у встановленому порядку, чи зверталися до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, вказала, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до ст.162 ЖК України власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів.

Разом з тим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив врахувати, що відповідачі є співвласниками зазначеної квартири лише з 02.12.2019 року, і саме з цього моменту несуть обов`язок по сплаті комунальних послуг за утримання квартири, просив застосувати позовну давність.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В., номер в реєстрі 2566, та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2019 року, номер довідок № 191084118 та №191084335, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.71-73).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3, 4, 5 статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1); позовна давність переривається уразі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3).

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 03 лютого 2021 року.

За таких обставин, оскільки відповідачі є власниками житла за адресою: АДРЕСА_2 з 02.12.2019 року та представник відповідача ОСОБА_2 заявив про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, то стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за період з 02.12.2019 року по січень 2021 року в розмірі 12 169,45 грн.

Щодо доводів представника позивача про визнання обставин пропуску строку позовної давності поважними, посилаючись на Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», суд зауважує наступне.

Дійсно, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 30 червня 2023 року карантин, встановлений на всій території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінений.

У п.12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст. 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12 березня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у разі, якщо сплив позовної давності настав до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину.

Окремо слід зауважити, що відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Отже, у сукупності наведене свідчить, що суд може поновити строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини пропуску такого поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

До набрання чинності Законом № 540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (у тому числі встановленої ст.ст.257, 258 ЦК України) у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови № 211.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12 березня 2020 року. При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12 березня 2020 року до 02 квітня 2020 року (до набрання чинності Законом № 540-ІХ) фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати. Таким чином, суд вважає, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне продовження строку позовної давності, який сплинув ще до запровадження карантину, без наведення заявником негативних обставин, які були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій раніше.

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого права 03 лютого 2021 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, в той час як представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» щодо визнання обставин пропуску строку позовної давності поважними є необґрунтованими.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 просить стягнути з останньої заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 6 084,73 коп., а іншу частину заборгованості стягнути з відповідача ОСОБА_1 , тобто не солідарно, а в дольовому порядку.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В., номер в реєстрі 2566, та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2019 року, номер довідок № 191084118 та № 191084335, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили в рівних частках, а саме по частини квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.71-73).

А тому, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» підлягають частковому задоволенню, та стягує з відповідачів на його користь заборгованість за постачання теплової енергії по 6 084,73 коп. з кожного (12 169,45 грн. : 2).

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на корить позивача судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 683 гр. 44 коп. (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 264 ЦК України, ст.ст. 16, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, п.12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (, розрахунковий рахунок НОМЕР_4 філія Донецького ОУ АТ «Ощадбанк» м. Краматорськ) суму заборгованості за теплову енергію по 6 084,73 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (, розрахунковий рахунок НОМЕР_4 філія Донецького ОУ АТ «Ощадбанк» м. Краматорськ) в дольовому порядку судовий збір по 341 гр. 72 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - О.М.Лапченко