Справа № 930/812/22
Провадження № 22-ц/801/1449/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 рокуСправа № 930/812/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Голоти Л. О., Матківської М. В.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Покотило Владиславом Миколайовичем, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 03 травня 2023 року у м. Немирові, суддею цього суду Войницькою Т. Є., дата складання його повного тексту 15 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. Позовні вимоги мотивовано тим, що мати сторін - ОСОБА_3 була інвалідом 1 групи, потребувала стороннього догляду та допомоги. За життя матері позивач проживав з нею в одному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , опікувався нею, допомагав матеріально, забезпечував продуктами харчування та ліками. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після чого відкрилась спадщина на належне їй майно. Поховання покійної здійснював позивач. Сторони у справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті матері. Відповідач, будучи обізнаним про стан здоров`я матері, матеріально її не допомагав, участі в її утриманні не приймав, станом її здоров`я не цікавився та взагалі матір не відвідував. На прохання позивача про допомогу матері відповідач завжди посилався на брак часу та зайнятість.

Пославшись на викладене, а також на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, позивач просив усунути його брата від права на спадщину, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_3

03 травня 2023 року Немирівським районним судом Вінницької області ухвалено рішення, яким даний позов задоволено. Усунуто ОСОБА_1 від права на спадщину, як спадкоємця першої черги за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач, діючи через свого представника - адвоката Покотила В. М., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема скаржник посилається на те, що позивачем не підтверджено, що матір сторін, маючи призначеного опікуна - позивача, потребувала допомоги саме від відповідача.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не заперечують той факт, що ОСОБА_3 є їх матір`ю.

29 листопада 2012 року завідувачем психоневрологічного відділення КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка» видана виписка №11099, з якої видно, що ОСОБА_3 перебувала у даному медичному закладі на стаціонарному лікуванні з 30 жовтня 2012 року по 29 листопада 2012 року з діагнозом: «Судинна деменція важкого ступеню» (а.с. 22-23).

09 січня 2013 року головою Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи була видана довідка серії 10 ААБ №312208, за якою з 17 грудня 2012 року ОСОБА_3 безстроково присвоєно першу А групу інвалідності, у зв`язку із чим вона потребувала нерегульованої сторонньої допомоги та догляду (а.с. 18-19).

28 березня 2019 року Немирівським районним судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №140/2328/18, яким ОСОБА_3 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_1 (а.с. 15-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10)

10 травня 2020 року виконавчим комітетом Кудлаївської сільської ради видана довідка №150 з приводу того, що ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 (а.с.14).

15 травня 2020 року виконавчим комітетом Кудлаївської сільської ради видана довідка №151 про те, що ОСОБА_1 дійсно похоронив матір за свій рахунок (а.с.12). Того ж дня Кудлаївською сільською радою була видана довідка №149 про те, що він постійно прожив разом із ОСОБА_3 на день її смерті та вів домашнє господарство (а.с. 14).

Предметом позову у цій справі є вимога про усунення відповідача від права спадкування за законом.

Правовою підставою позову позивач вказує ч. 5 ст. 1224 ЦК України та обґрунтовує позов тим, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавиці, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21 вказав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що відповідач усвідомлював свій обов`язок забезпечити підтримку та допомогу матері, мав можливість його виконувати, проте ухилявся від надання допомоги своїй матері, яка через важку хворобу була у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивачем не підтверджено, що матір сторін, маючи призначеного опікуна - позивача, потребувала допомоги саме від відповідача є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 в силу хвороби «Судинна деменція важкого ступеню» не могла висловити, що потребувала допомоги саме від відповідача, натомість призначення опікуном матері одного сина не позбавляло обов`язку іншого сина щодо надання допомоги хворій матері, яка її потребувала.

У справі, яка переглядається, установлено, що мати сторін перебувала у безпорадному стані, що підтверджується медичною випискою та довідкою (а.с. 18-19, 22-23), які відображали її фізичний та психічний стан, а також рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року у справі №140/2328/18, яким ОСОБА_3 визнано недієздатною. Факт ухилення відповідача підтверджується показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні у суді першої інстанції, що відображено в оскаржуваному рішенні цього суду.

Таким чином, у даному випадку наявні усі докази на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, відтак існують обґрунтовані підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Покотило Владиславом Миколайовичем, залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Л. О. Голота

М. В. Матківська