печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: за договором №SAMDN0907 від 30.09.2013, пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 14.02.2020 по 23.07.2020 у сумі 120750,00 дол. США; за договором №SAMDN7467 від 18.02.2013, пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 14.02.2020 по 23.07.2020 у сумі 48300,00 дол. США. В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що 28.08.2019 Печерський районний суд м. Києва, у справі № 757/11700/19-ц, частково задовольнив вимоги позивача та вирішив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №SAMDN0907 від 30.09.2013 кошти у розмірі 33073,05 дол. США (з яких: 25000,00 дол. США - сума вкладу, 6568,94 дол. США - відсотки, 4,11 дол. США - 3% річних та 1500,00 дол. США пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.03.2019 по 05.03.2019) та за договором банківського вкладу №SAMDN7467 від 18.02.2013 кошти у розмірі 14687,8 дол. США (з яких: 10000,00 дол. США - сума вкладу, 4073,01 дол. США - відсотки, 14,79 дол. США - 3% річних та 600,00 дол. США пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.03.2019 по 05.03.2019). 29.01.2020 Київський апеляційний суд залишив без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2019. Присуджені ОСОБА_1 кошти були стягнуті у примусовому порядку Департаментом ДВС, в рамках виконавчого провадження № 61567141, та зараховані на рахунок позивача 24.07.2020.

Ухвалою суду від 27.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами позовного (загального) провадження.

17.12.2021 представником відповідача на адресу суду були подані письмові пояснення, що за своєю суттю є відзивом на позовну заяву, відповідно до яких представник відповідача вважає, що позивач втратив право на звернення з таким позовом, оскільки, після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджена судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

22.12.2021 представником позивача на адресу суду була подана заява відносно пояснень відповідача від 17.12.2021, в якій представник зазначав, що договори банківських вкладів не були розірвані рішенням суду і їх дія продовжувалася до дня фактичного виконання зазначених договорів, тобто до дня, в який на рахунок позивача були зараховані, стягнуті на його користь вклади та відсотки.

12.09.2022 від представника позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі.

24.11.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» та зобов`язаннями банку щодо виплат коштів за договорами банківського вкладу, які є предметом у даній справі.

Протокольною ухвалою суду від 01.03.2023 було задоволено клопотання представника відповідача та залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 01.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

05.04.2023 від представника позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, на адресу суду представник позивача неодноразово подавав заяви про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причину неявки суду не повідомив, проте від представника відповідача під час розгляду справи надходила заява про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Предсттавник третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 30.09.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SAMDN0907. На виконання договору, на рахунок № НОМЕР_1 було внесено 25000,00 дол. США. Крім того, 18.02.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SAMDN7467. На виконання договору, на рахунок № НОМЕР_2 було внесено 10000,00 дол. США.

Відповідно до матеріалів справи, з метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово звертався до банку із вимогами поновити йому доступ до рахунків, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 27.02.2019 АТ КБ «Приватбанк» отримало заяву позивача від 27.02.2019 (вх. № 37142-ВБ) про розірвання договору №SAMDN0907 від 30.09.2013 та №SAMDN7467 від 18.02.2013.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2019 у справі № 757/11700/19-ц, було частково задоволено вимоги позивача та вирішено стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №SAMDN0907 від 30.09.2013 кошти у розмірі 33073,05 дол. США (з яких: 25000,00 дол. США - сума вкладу, 6568,94 дол. США - відсотки, 4,11 дол. США - 3% річних та 1500,00 дол. США пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.03.2019 по 05.03.2019) та за договором банківського вкладу №SAMDN7467 від 18.02.2013 кошти у розмірі 14687,8 дол. США (з яких: 10000,00 дол. США - сума вкладу, 4073,01 дол. США - відсотки, 14,79 дол. США - 3% річних та 600,00 дол. США пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.03.2019 по 05.03.2019).

Постановою Київського апеляційного суду 29.01.2020 залишено без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2019.

Присуджені ОСОБА_1 кошти були стягнуті у примусовому порядку Департаментом ДВС, в рамках виконавчого провадження № 61567141, та зараховані на рахунок позивача 24.07.2020, що підтверджується постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. від 16.06.2020 про закінчення виконавчого провадження № 61567141 у зв`язку з його фактичним виконанням та квитанцією №LTTRLT6871338 від 24.07.2020 у сумі 47612,58 дол. США.

Представник позивача неодноразово звертався до відповідача з пропозицією добровільного виконання рішення суду від 28.08.2019, яке набрало законної сили, та про те, що позивач відмовиться від будь-яких інших претензій до банку у тому числі й від стягнення пені за невиконання грошових зобов`язань за депозитними договорами, у разі якщо банк на протязі 5 днів після отримання даної пропозиції виконає рішення суду у добровільному порядку. Проте дані пропозиції було проігноровано відповідачем, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язання на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.ст. 549, 551, 611 ЦК України).

Відповідно до преамбули ЗУ «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

Положеннями статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Частиною 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною 5 статті 10 зазначеного Закону, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

За змістом частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), яка прийнята після ухвалення судових рішень у цій справі та підлягає врахуванню, зазначено, що відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Після припинення договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту припинення договору банківського вкладу пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не нараховується.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2020 у справі № 757/11700/19, яка набрала законної сили, встановлено, що 29.08.2014 позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із письмовою заявою про повернення коштів у повному обсязі за договорами банківських вкладів №SAMDN0907 від 30.09.2013, №SAMDN7467 від 18.02.2013. Також в тексті даної постанови зазначено, що відповідно до п. 10 договору вкладник має право на розірвання договору повідомивши про це банк за 2 банківських дні. Отже, 04.03.2019 є датою розірвання договорів банківського вкладу №SAMDN0907 від 30.09.2013, №SAMDN7467 від 18.02.2013.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи обставини, встановлені постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2020 у справі № 757/11700/19, договірні правовідносини сторін за договорами банківських вкладів припинені з 04.03.2019.

Після припинення договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту припинення договору банківського вкладу на сторін такого договору не поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів», а, відтак, пеня відповідно до частини 5 статті 10 цього Закону не нараховується.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.01.2022 у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21), від 11.05.2022 у справі № 757/54151/19 (провадження № 61-16428св21) та від 01.06.2022 у справі № 591/678/16-ц (провадження № 61-16011св21).

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 просив стягнути пеню відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», обчислену за період з 14.02.2020 по 23.07.2020, у той час як договори банківських вкладів припинено 04.03.2019.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Оскільки між позивачем та банком припинено правовідносини за договорами банківських вкладів, ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не регулює спірні правовідносини, тому суд прходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача пені у відповідності до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи той факт, що 04.03.2019 між позивачем та банком було припинено правовідносини за договорами банківських вкладів, ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не регулює спірні правовідносини, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі наведеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 549, 625 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-77, 88, 169, 212, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

відповідач: АТКБ «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, буд. 29-А, .

Суддя Р.В. Новак