Справа №442/4954/22
Провадження №2/442/184/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання - Антоненко В.О.,

з участю позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів - адвоката Зазуляка Й.М.,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - адвоката Швеця Д.Ю.,

представника третьої особи - Якима І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до відповідача з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування.

В обґрунтування позову зазначають наступне. 05.10.2006 між відповідачем ОСОБА_3 та сином позивача - ОСОБА_4 укладено шлюб, що згодом розірвано рішенням суду від 17.04.2015. Від даного шлюбу народились діти: дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 виїхав до Республіки Польща, де офіційно працевлаштувався та надавав усю необхідну підтримку своїм дітям, які проживали і проживають на сьогоднішній день у баби - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 батько дітей - ОСОБА_4 помер. У 2015 році відповідач виїхала до Республіки Польща, утворила нову сім?ю, у неї народилась дочка ОСОБА_6 . Однак, на сьогоднішній день, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (батько ОСОБА_14) тривають судові справи щодо місця проживання та участі матері у вихованні дитини. Відповідач зверталась до суду із позовом про стягнення з батька дітей - ОСОБА_4 аліментів на дітей, що був задоволений. Після зміни місця проживання дітей, які почали проживати у баби - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звертався з позовом про припинення стягнення аліментів. Проте, провадження у цій справі закрито у зв?язку зі смертю ОСОБА_4 (справа №442/7310/19). Рішенням суду від 14.05.2021 стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та додаткові витрати. Відносини між дітьми та їх матір?ю погіршились ще у 2018 році, і з того часу жодним чином не покращувались. Будь-який приїзд відповідача та її зустріч з дітьми призводив до конфліктів, психологічного стресу для дітей. Перебуваючи за межами України, відповідач хоч і намагалась спілкуватись із дітьми, однак, її спілкування не давало жодних позитивних результатів. Виїзд відповідача за межі України, її працевлаштування у Польші, народження дитини від іншого шлюбу не можуть бути виправданням того, що за останні чотири роки нею не вжито жодних заходів з метою покращення стосунків з дітьми, не виконання обов?язків по утриманню, навчанню, розвитку, соціальній адаптації дочок. Будь-які твердження відповідача про перешкоди їй у побаченні з дітьми та звернення з цього приводу до правоохоронних органів є виключно її припущеннями. Відповідач не виконує рішення суду про сплату аліментів (заборгованість 61000 грн.) та не бере іншої участі у витратах на дітей. Дана обставина триває щонайменше з кінця 2020 року і до теперішнього часу. Після загибелі батька ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідач зобов?язана була усвідомити, що дітям завдано важку психологічну травму, вони втратили рідну і найближчу людину. ОСОБА_3 не придала цій події жодного значення, не залишилась поруч з дітьми, коли перебувала в Україні, не зробила нічого, що могло б свідчити про її бажання налагодити психологічний зв?язок дітей та матері. Погіршувало становище й те, що через наявність заборони на виїзд за межі України (у зв?язку з аліментами за період 2019-2021 роки) ОСОБА_4 , побоюючись втратити роботу, завдяки якій він забезпечував дітей, не зміг побачити ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Діти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстровані у квартирі їх батька за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживають разом зі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Усі витрати щодо утримання дітей, їх забезпечення належними умовами побуту, лікуванням, харчуванням на сьогоднішній день несе виключно ОСОБА_1 . До серпня 2021 року батько дітей також брав повну участь в утриманні та надавав усю необхідну допомогу. Підставою позову є не лише погіршення стосунків між відповідачем та її дочками, а в тому числі фактичне невиконання нею батьківських обов?язків щодо своїх неповнолітніх дітей. Також, не є випадковістю наявність судових справ між відповідачем та громадянином ОСОБА_10 . У висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, вказано про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її дітей. За викладених вище фактичних обставин, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_11 щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Представник відповідача - адвокат Швець Д.Ю. подав відзив на позовну заяву, де заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки такі необгрунтовані та зумовлені особистим неприязним ставленням позивача до відповідача. ОСОБА_3 належним чином виконує свої батьківстькі обов`язки, постійно підтримує зв`язок з дітьми, цікавиться їх життям, успіхами у навчанні, проявляє материнську турботу та опіку, піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, здійснює їх матеріальне забезпечення. З метою матеріального забезпечення сім`ї, як відповідач, так і її колишній чоловік - ОСОБА_4 , були вимушені шукати роботу за кордоном. Діти проживали з батьками відповідача. Періодично такі проживали з батьками колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Перебуваючи за кордоном, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, після чого перебували в нових стосунках, у відповідача народилася дочка. Після розрівання шлюбу діти продовжували проживати з матір`ю відповідача. Згодом діти почали проживати з позивачем - ОСОБА_1 . Відповідач не заперечувала. Незважаючи на неприязне ставлення позивача до відповідача, ОСОБА_12 намагалася зберігати зв`язок зі ОСОБА_1 , щоб цікавитися дітьми. Протягом останніх років позивач почала агресивно ставитися до відповідача, створювати конфлікти, налаштовувати дітей проти матері. Через вказані дії позивача діти почали віддалятися від матері. Критичною ситуація стала ІНФОРМАЦІЯ_4 , коли помер батько дітей (син позивача) у ДТП на території Республіка Польща. Позивач практично повністю обмежила відповідача в участі у вихованні дітей, почала ще більше дітей налаштовувати проти ОСОБА_12 . З метою збереження психічного здоров`я дітей відповідач не заперечувала щодо подальшого їх проживання з позивачем, постійно телефонувала до дітей, переписувалася з останніми, передавала через родичів продукти, гроші, одяг. У свою чергу ОСОБА_1 перешкоджала такому спілкуванню дітей з матір`ю, блокуючи номери телефонів, відписуючи замість дітей на повідомлення відповідача. Спроби останньої відвідати дітей у школі перетворювалися в чергову конфліктну ситуацію з позивачем. Попри формування протягом тривалого часу позивачем негативного ставлення дітей до матері, така не покидала спроб цікавитися навчанням дітей, періодично відвідувала освітні заклади, намагалась забезпечити дітей усім необхідним.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідач неодноразово просила позивача про надання дозволу дітям переїхати до Республіки Польща. Незважаючи на реальну загорозу життю та здоров`ю дітей, позивач не погоджувалася на будь-які домовленості в інтересах дітей. Емоційний стан дітей та їх негативне ставлення до матері обумовлені напруженими конфліктними стосунками між відповідачем та колишньою свекрухою.

Щодо надання органом опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення матері дітей батьківських прав, то слід врахувати, що засідання комісії відбулося без урахування думки ОСОБА_3 , а таке рішення згаданого органу носило формальний та явно упереджений характер. Хоча відповідач була присутня на засіданні органу опіки та піклування, її не повідомили про результати розгляду питання щодо рекомендації позбавлення її батьківських прав, мотивів прийняття такого рішення, зокрема, з точки зору врахування інтересів дітей. У відповідача відсутня заборгованість щодо аліментів на дітей. Позивач, попри письмові запевнення, що не чинить перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю, робить все можливе для повного позбавлення зв`язку відповідача з дочками. ОСОБА_1 не бажає примирення та ігнорує будь-які варіанти позасудового врегулювання конфліктної ситуації, що склалася. Відтак, підстав позбавлення відповідача батьківських прав немає, а тому позов не підлягає до задоволення.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, де додатково вказала, що з 2014 року ОСОБА_3 не виконує своїх обов`язків як матір. Остання поїхала на заробітки в Республіку Польща, залишивши дітей на своїх батьків у с. Михайлевичі, хоча батько дітей - ОСОБА_4 просив залишити дітей у нього. Відповідач відмовила останньому та подала позов про стягнення аліментів. Не маючи змоги виплачувати аліменти, у 2015 році батько дітей поїхав за кордон на заробітки, щоб заплатити борг та матеріально утримувати дітей. Через скандали та непристойну поведінку ОСОБА_3 син позивача подав позов про розірвання щлюбу. ОСОБА_3 погодилася, шлюб було розірвано за рішенням суду від 17.07.2015. ОСОБА_4 дбав про дітей, привозив їх з села Михайлевичі в місто Дрогобич. Діти завжди чекали його приїзду та плакали, коли потрібно було повернутися в село. За словами дітей, коли вони проживали в селі, мати застосовувала фізичну силу до ОСОБА_8 , на той час ОСОБА_9 була ще маленька, агресивно з ними поводилася. ОСОБА_8 висловлювала бажання жити з татом, де також проживала позивач. За кордоном ОСОБА_3 народила дитину від громадянина Республіки Польща - ОСОБА_13 . Коли дочці ОСОБА_14 виповнилося 2,5 місяці, залишила її хвору, доведену до дуже важкого стану. Шантажувала пана ОСОБА_15 , що дитина помре, якщо він не зареєструє дім та бізнес на неї. ОСОБА_16 відвіз дитину в лікарню, після чого лікував її два місяці, а ОСОБА_3 збрехала, що поїде до дітей в Україну. Проте, вона не поїхала, третій дочці ОСОБА_14 також не помагала. Працівникам поліції ОСОБА_3 сказала, що перебувала у післяродовій депресії. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_40 тривають судові процеси. ОСОБА_3 була відсутня в житті дітей.

Позивач ОСОБА_2 (дочка відповідача) подала відповідь на відзив, де вказала, що з самого дитинства не відчувала, що у неї є мати. Коли вони з сетрою були малі, то не хотіли жити в селі з дідусем (батьком відповідачки), оскільки такий зловживав спиртними напоями. Вони з сетрою ОСОБА_9 боялися матері, оскільки вона била їх, не відпускала нікуди, щоб вони не бачили нормальних відносин у сім`ї. Коли мати приїжджала з ОСОБА_15 в село, то останній завжди захищав їх від агресії відповідачки. Остання заборонила забирати подарунки ОСОБА_15 з собою до місця, де вони проживають. Вони з сестрою втекли від матері та її батьків до баби - ОСОБА_1 в м. Дрогобич. Вважає висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 неупередженим, оскільки їх з сестрою неодноразово викликали для надання пояснень з цього приводу. Додатково зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не відписувала будь-кому з її телефона. Зацікавленість відповідача у їх із сестрою навчанні не можна важати доказом того, що вона хороша мати. Після введення воєнного стану мати не пропонувала дочкам переїхати до Республіки Польща. Вказує, що це в її інтересах позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та доповнила, що вона звернулася з даним позовом, оскільки так забажали діти. Останні проживають на даний час з нею і відповідач сплачує аліменти. Однак, вони самостійно не можуть оформити спадщину та вчинити будь-які інші дії з документами, оскільки є мама.

Позивач ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, суду пояснила, що діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом з нею і в цьому, на її переконання, є мамина (відповідачки) вина. Свого часу син з відповідачкою посварилися та розійшлися, а потім діти перейшли до неї проживати. Спершу прийшла ОСОБА_8 . Остання ще у вересні 2017 року зателефонувала та повідомила, що їй погано, тому вона записала її до сімейного лікаря. Дитині призначили обстеження, після якого ще направили до психолога. Вона пішла з ОСОБА_8 в медичний центр, де психолог повідомив, що у дівчинки стрес і є необхідність прийти повторно. Настя розповіла психологу, що у неї є сестра ОСОБА_9 , тож згодом психолог запросив і її до себе. За якийсь час ОСОБА_9 теж захотіла проживати у них. Тому, коли син приїхав у 2019 році з Польщі, то забрав дитину з села і влаштував до школи у Дрогобичі. Відповідачка з 2015 року перебуває в Польщі, а її син - батько дітей поїхав туди у 2016 році. Діти залишилися проживати у селі з батьками відповідачки. Коли дівчата перейшли проживати до неї, то ОСОБА_3 нічим не допомагала в їх утриманні. Вони з чоловіком повністю зайнялися утриманням та вихованням дітей, але їх син допомагав їм фінансово. Відповідач приїжджала до дітей один раз у рік, а батько приїжджав на свята, возив на море. Згодом він не мав змоги приїжджати, оскільки виготовляв за кордоном документи, то відповідачка подала до нього позов про стягнення аліментів. Він сплачував їх до тих пір, поки діти не перейшли проживати до міста. Після того, як син загинув, вона думала, що діти поїдуть проживати до мами, але вони не захотіли.

Не заперечує той факт, що відповідач у 2021 році оплатила ОСОБА_8 репетитора, коли та навчалася у 8 класі. Після 9-го класу дитина хотіла навчатися в училищі, проте, ОСОБА_3 не погоджувалася, лише за якийсь час змирилася з цим.

Зазначила, що з даним позовом вона звернулася до суду, оскільки ОСОБА_3 не допомагає дітям матеріально, лише обіцяє.

Доповнила, що у 2017 - 2018 роках відповідач заперечувала, щоб діти проживали у неї (свідка), зверталася у поліцію, звинувачувала в тому, що вона викрала дітей. Але діти пояснювали усім, що вони особисто бажали поїхати до бабусі з дідусем і проживати там. Якщо діти захочуть поїхати з мамою за кордон, то вона не перешкоджатиме.

Пояснила, що вона свого часу заблокувала дзвінки від відповідачки, оскільки остання присилала повідомлення з негативним текстом. Діти ж свої телефони заблокували самостійно. На даний час ОСОБА_8 навчається в училищі, однак, не бажає, щоб це знала її мати.

Додатково зазначила, що вона ніколи не перешкоджала дітям у спілкуванні зі своєю мамою - відповідачкою у справі. Не заперечує, що на даний час заборгованість зі сплати аліментів на дітей відсутня.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що їй мало виповнитися 10 років, коли вона звернулася до бабці ОСОБА_17 за допомогою. Згодом її сестра ОСОБА_9 теж виявила бажання переїхати проживати до міста, що і зробила (їй брат допоміг). Коли вони проживали у селі, їх дідусь (батько відповідачки) зловживав алкоголем, вдома постійно були сварки, крики; їм було дуже страшно. Вона скаржилася мамі (відповідачці), що їм із сестрою не добре там жити; мама знала про все, але нічого з цим не робила. Коли вони з сестрою були в місті, ними цікавилася бабця (мамина мама). Зазначила, що вона хотіла проживати з татом, а потім хотіла поїхати з ним в Польщу. Однак, з мамою вона не хотіла їхати до Польщі. Спершу ними піклувалася та утримувала бабця в селі, а потім - бабця в місті. Батько телефонував до них, пересилав бабці гроші, яка купувала їм одяг та продукти. Коли батько загинув, вона просила у мами підтримки, але такої не отримала. Тоді вона в телефоні заблокувала маму.

Мамин другий чоловік - ОСОБА_15 привозив їм в село багато речей, але мама не дозволила забрати їх з собою до міста. Вона поступила в Дрогобичі в училище, але не хотіла, щоб мама це знала, оскільки не бажає її появи там. Колись мама вже приходила до школи, зчинила конфлікт, після чого у вчителів навіть змінилося ставлення до неї; тому не хоче, щоб таке повторилось. Мама не давала їй забрати документи зі школи, оскільки намагалася дізнатися, куди вона поступає, і лише після того, як вона сказала, що хоче навчатися в училищі №19, то дозволила піти зі школи. Коли вона вирішила виготовити паспорт (ID-картку), то пішла у ЦНАП із бабусею, а мама туди принесла її свідоцтво про народження. Це свідоцтво там віддали мамі, але оскільки його хотіла забрати бабця, почались суперечки, викликали поліцію.

Також пояснила, що мама (відповідачка) цікавилась їхнім із ОСОБА_9 життям, але спілкувалася не з ними особисто, а з класним керівником у школі та іншими. Інколи запитувала їх про стан здоров`я, однак, таким займалася їхня бабця.

Вона завжди більше любила батька і хотіла до батька, оскільки мама не прислухалася до неї, а лише сварила.

Мама хоче їх забрати в Польщу, але невідомо куди, тому вони не бажають з нею їхати. ОСОБА_9 не хоче з мамою спілкуватися, бо остання багато обіцянок не виконала.

Мама була проти того, щоб вона переїхала проживати до міста, але вона сама цього бажала і її ніхто не змушував.

Вже близько двох з половиною років пройшло, відколи вона заблокувала в телефоні маму. Остання приїжджала до них, в тому числі додому, але інколи вони їй не відчиняли дверей. Вона не хотіла спілкуватися ні з нею, ні з іншими родичами, які їй дорікали в тому, що вона робить. Мама сплачує аліменти; з документами усе вирішилося, але свідоцтво про народження відповідачка так і не віддала.

Вважає, що мама лише цікавиться ними, але нічого для цього не робить.

До неї звертався представник Служби у справах дітей з проханням про зустріч із матір`ю. Вона погодилася. При зустрічі мама казала, що їй дуже прикро, що доводиться просити сторонніх людей посприяти у зустрічі.

Вона хотіла б, щоб щось змінилось; можливо, мамине ставлення до неї; вона не відчуває, що відповідач - її мама. Вона хотіла б, щоб мама їм допомагала. Але має образу. Втратила надію, що щось зміниться. Бракує маминої любові.

Коли батько загинув, бабця запитувала, чи не бажає вона бути з мамою. Але вона категорично цього не хотіла. Мама казала їм із сестрою, що забере їх в Польщу, де їм буде краще. Однак, мама нічого більше не пояснює, а вона їй не довіряє. Її турбує невідомість; можливо тому, що вона не сприймає відповідачку як маму.

Представник позивачів - адвокат Зазуляк Й.М. підтримав позов з підстав, наведених у позовній заяві. Вважає, що у матері відсутнє бажання налагодити стосунки з дітьми і остання лише шукає виправдання своїй бездіяльності. Відповідач не виконувала своїх обов`язків як мати, а тому, на його переконання, позбавлення її батьківських прав, як крайній захід, є просто необхідним. Просив суд задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона завжди любила дітей понад життя. Вважає, що ситуація, яка склалася, створена штучно. Вона з дітьми переїхала проживати в село ще задовго до розлучення, оскільки від чоловіка не мала жодної підтримки. Він не допомагав матеріально, у зв`язку з чим вона змушена була поїхати на заробітки за кордон. Періодично приїжджала, бо скучала за дітьми. Хотіла їх забрати до себе в Польщу, але чоловік ніколи не давав дозволу на виїзд з ними за кордон. Діти жили з її батьками і не були ні в чому обмежені, оскільки вона все, що могла, те давала дітям. Не виключає, що негативна реакція ОСОБА_8 викликана тим, що вона народила третю дитину - дівчинку. До тих пір, поки ОСОБА_8 не переїхала проживати до міста, було все добре. Потім у них обірвався зв`язок. На жаль, вона протягом двох років не могла приїхати в Україну, так як виготовляла в Польщі документи. Тоді ж чоловік забрав ще й ОСОБА_9 до себе. Зазначила, що ОСОБА_18 зверталась до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, однак, їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог. До того, як діти переїхали проживати до позивачки, ні остання, ні її син не цікавилися дітьми. Позивачка якось пригрозила їй, що, коли діти виростуть, вона помститься. На теперішній час вона не має можливості спілкуватися з дітьми, також вони обірвали зв`язок із хресними батьками. Ніхто з питанням надання довіреності, щоб уникнути проблем з оформленням документів, до неї не звертався. Вона не хотіла, щоб діти жили в Дрогобичі, оскільки їй перешкоджали у спілкуванні з ними. Але й не забирала їх звідти, так як діти навчаються в місті. При цьому, вона переконана, що якби не було стороннього впливу на дітей, не було б такої ситуація, яка склалася. Вона бажає, щоб діти поїхали проживати з нею в Польщу, хоче опікуватися ними. Однак, якщо діти цього не хочуть, то готова обговорити з ними інші варіанти.

До 2018 року вона щомісяця була вдома (приїжджала з Польщі). З чоловіка стягувалися аліменти на дітей, але потім виникла заборгованість. Вона брала дітей із собою на відпочинок. Але згодом їхні стосунки зіпсувалися, діти перестали відчиняти їй двері, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася в соціальну службу. Вона не мала змоги навіть відвезти дітей до лікаря, відповідно, не могла брати участь у їх вихованні.

Вона залучала представника Служби у справах дітей у зустрічах з дітьми, щоб з`ясувати проблему чи причину тому, що відбувається, але це не дало позитивних результатів.

Коли вона викликала поліцію, щоб побачитися з дітьми і забрати їх з собою, позивачка вводила в оману дітей, переконуючи в тому, що їхня мама саме на них викликає поліцію, після чого діти їй (відповідачці) дорікали, не хотілися з нею спілкуватися.

Вона не відмовляється від своїх обов`язків, як і від своїх прав. Вказала, що має змогу забезпечити дітей усім необхідним у разі виїзду з нею до Польщі. Вона любить своїх дітей і пропонувала їм на початку війни приїхати до неї разом з позивачкою, але останні відмовились. У Польщі вона офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає такі безпідставними. На її думку, дітьми маніпулюють і на їхні переконання діє сторонній вплив.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечив щодо задолення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не покидає жодних спроб налагодити відносини з дітьми. Вказане не може свідчити про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обв`язками. Також звернув увагу суду, що діти перебувають під впливом ОСОБА_1 , яка негативно їх налаштовує проти матері. Перебуваючи в такій атмосфері, в силу їх віку, діти не здатні розпізнати здійснення різного роду маніпуляцій та стороннього впливу на них, усвідомити наслідки задоволення заявленого позову. Таким чином, враховуючи відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник Служби у справах дітей Яким І.С. в судовому засіданні просив врахувати висновок, у якому все детально викладено, у тому числі, пояснення дітей та їх матері. Служба може лише рекомендувати, як доцільно вирішити питання щодо позбавлення батьківських прав, тому лише просить суд взяти до уваги такі рекомендації.

Заслухавши сторін та їхніх представників, представника третьої особи, зважаючи на показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрували шлюб 11.12.2021, актовий запис №369.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №13. Її батьками є: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №481. Її батьками є: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.04.2015 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05.10.2006, розірвано.

Згідно з актовим записом про смерть, Воєводство Малопольське , Відділ реєстрації актів цивільного стану, м. Вадовіце, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , дані дружини померлого: ОСОБА_22 .

Як вбачається з довідки Відділу-ЦНАП Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.07.2022, виданої уповноваженому співвласнику житлового приміщення ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 фактично проживають разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06.02.2019 за №29, актом про проживання особи без реєстрації від 30.01.2020 за №15, що підписані представниками КП "Управитель "Житлово-експлуатаційне об`єднання" Дрогобицької міської ради, актом обстеження умов проживання від 15.08.2019, складеним Відділом у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Як вбачається з характеристики на ученицю Дрогобицької гімназії ОСОБА_23 від 05.03.2019, мати дівчинки перебуває за кордоном, тому з вересня 2018 року не спілкувалася із педагогами про навчання ОСОБА_8 . Декілька разів за цей період мама у телефонному режимі цікавилася у класного керівника успіхами дитини у навчанні. У зв`язку з відсутністю мами активно опікується здоров`ям та результатами навчання ОСОБА_8 її бабуся ОСОБА_1 , яка двічі відвідувала батьківські збори, часто приходить у гімназію і спілкується із вчителями і класним керівником, подає пояснювальні записки і медичні довідки відсутності ОСОБА_8 на заняттях, дбає про фізичне та психічне здоров`я дитини.

Відповідно до довідки ліцею імені Богдана Лепкого від 22.01.2020 за №28, протягом 2019-2020 років бабуся ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дитини ОСОБА_23 , відвідує батьківські збори та святкові заходи, цікавиться результатами її навчання.

З листа ліцею імені Богдана Лепкого від 21.04.2022 за №41 видно, що мати учениці ОСОБА_8 результатами навчальних досягнень доньки цікавиться 1-2 рази на семестр, а саме, через «Viber» класний керівник інформує і спілкується з нею про результати семестрового та річного оцінювання доньки. У вересні 2021 року ОСОБА_3 востаннє відвідувала освітній заклад. Мама спілкувалася з деякими вчителями. Намагалася відновити активне спілкування з дочкою, але їй це не вдалося, бо ОСОБА_8 не хотіла іти на контакт із нею.

Згідно з характеристикою на ученицю 7-А класу ліцею №2 Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 навчається у даному навчальному закладі з четвертого класу, проживає з бабусею, дідусем і сестрою. Мати не проявляла інтерес до успіхів та навчальної діяльності дитини, декілька разів цікавилася активною діяльністю дитини у школі, один раз була присутня на батьківських зборах. Стосунки з бабусею і дідусем в учениці доброзичливі, з мамою напружені. Дитина відмовлялася від спілкування і зустрічей з мамою (навіть у присутності вчителя чи соціального педагога), коли мати приїжджала до школи навідати дочку.

Відповідно до листа від ліцею №2 Дрогобицької міської ради Львівської області від 20.04.2022 за №01-10/69, матір навчанням доньки ОСОБА_9 цікавиться дуже рідко, останній раз відвідувала освітній заклад у вересні місяці 2021 року. Учениця не бажає спілкуватися з мамою, на контакт йде неохоче.

Згідно з довідкою Дрогобицької гімназії від 19.12.2018 за №39, протягом 2018-2019 навчального року бабуся ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , бере активну участь у вихованні учениці ОСОБА_8 , відвідує батьківські збори та святкові заходи, цікавиться результатами її навчання.

З характеристики ОСОБА_23 , що надана ліцеєм імені ОСОБА_24 від 06.07.2022 за № 109, зокрема вбачається, що батько учениці загинув минулого року, мама не проживає з дочкою уже декілька років, хоча періодично цікавиться навчанням дочки під час спілкування з класним керівником. Останній раз мама розмовляла з директором ліцею у червні 2022 року. Взаємостосунки дочки та матері є досить непростими. ОСОБА_8 проживає з її молодшою сестричкою та бабусею ОСОБА_25 у м. Дрогобич.

До позовної заяви також надано медичні документи про огляд ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лікарями, проходження ультразвукових обстежень, а також скріншоти переписки між позивачем ОСОБА_8 та її матір`ю, громадянином Республіки Польща - ОСОБА_15 .

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 14.06.2022 за №3-35/3438 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1981 року народження, щодо дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1981 року народження, щодо дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, у висновку зазначається про надання пояснень ОСОБА_12 , яка, в свою чергу, заперечила щодо позбавлення її батьківських прав. Висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 08.06.2022 за №154.

Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2021, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією, починаючи з 09.07.2020 і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1003,98 грн. та додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 81,20 грн. В іншій частині позову відмовлено. 22.03.2022 судом видано виконавчі листи у справі № 442/4192/20.

У судовому засіданні встановлено про відсутність заборгованості по аліментах, що не заперечується сторонами у справі.

Згідно акту обстеження умов проживання від 27.04.2022, що здійснювалося за адресою: АДРЕСА_2 , житло розміщене на другому поверсі двохповерхового будинку, що складається з трьох кімнат: коридору, кухні, спільного санвузлу, балкону. Умови проживання: приватна квартира загальною площею 57 кв.м., забезпечена усіма необхідними для проживання меблями, побутовою технікою тощо. Санітарно-гігєнічні умови добрі: є елетро-, водо-, газопостачання, пічне опалення. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: ОСОБА_23 , 2007 року народження, та ОСОБА_5 , 2010 року народження, проживають в окремій кімнаті, забезпечені окремими ліжками, два письмові столи, шафа для одягу, є 2 комп`ютери, необхідний сезонний одяг, канцтовари, все необхідне. За цією адресою проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , що зареєстровані за даною адресою, та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , що проживають без реєстрації. За інформацією ОСОБА_1 , мати дітей - ОСОБА_3 протягом отанніх чотирьох років не займається їх вихованням, утриманням, не сплачувала аліменти. Діти повідомили, що бачили свою маму у вересні 2021 році. З їх слів, мати передає одяг, що не підходить, та не передає те, що вони просять.

Листом Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області від 20.02.2020 адвокату Й.Зазуляку надано інформацію, що ОСОБА_3 зверталась в Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області з приводу незаконного утримання свекрухою ОСОБА_1 її дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дані факти зареєстровано ІТС ІПНП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області та розглянуто на підставі Закону України "Про звернення громадян". Додано додатки, а саме: заяви ОСОБА_3 , рапорти, довідки про результати проведення перевірки за зверненням ОСОБА_3 , де роз`яснено ОСОБА_3 , що вона може звернутися в суд з позовною заявою про прийняття рішення про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання. Діти вказали, що проживають з ОСОБА_1 за власним бажанням, ніхто не чинить перешкод у їх спілкуванню з матір`ю.

До позовної заяви також долучено копії чеків та квитанцій за 2021-2022 роки на підтверження витрат ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

До відзиву долучено копії чеків, квитанцій їз зазначенням призначення платежу, витрати на потреби дочкам, як докази забезпечення дітей відповідчем.

Малолітня ОСОБА_5 у судовому засіданні (у присутності психолога) пояснила, що з 2019 року проживає з бабусею ОСОБА_1 , дідусем та сестрою ОСОБА_8 . До того часу проживала в селі з батьками матері та сестрою. Навчанням з нею ніхто не займався. Дідусь зловживав спиртними напоями. Вони з сестрою не хотіли проживати в селі. Останньою краплею було те, що баба з дідом побились. Коли вони жили з сестрою в селі, мама періодично приїжджала, але тоді часто їх сварила. Вона втекла із села через погані відносини, сварки, бійки. Мати поїхала в Польщу, щоб заробити для них кошти. Проте, не надавала матеріальної допомоги. Згодом, бабуся ОСОБА_1 утримувала їх на свою пенсію. Коли мама перебувала за кордоном, то вони з нею не спілкувались. Мати казала, що хоче забрати її в Польщу, але вона боїться з нею їхати. Після смерті батька мама її не підтримала.

Також пояснила, що ОСОБА_8 швидше переїхала проживати до бабусі ОСОБА_1 , бо навчалась в гімназії, їй важко було добиратися з села до закладу освіти. Вони не бачились з сестрою десь близько двох років, спілкувалась з нею через телефон бабусі (мати відповідачки), яка, в свою чергу, забороняла з спілкуватися з ОСОБА_8 . Наголосила, що їм з сестрою набагато спокійніше проживати в місті з бабусею ОСОБА_1 . Вони мають окрему кімнату. У позашкільний час вона не відвідує гуртки через брак коштів.

Останній раз спілкувалась із мамою півтори року тому (по телефону), остання знаходилась у Польщі, запитувала якою вона має бути матір`ю. На її погляд, мати має з нею нормально спілкуватися, допомагати. Проте, мама при розмові розказує погане про тата, не допомагає. Коли вона була в 4 класі, мама примусово забрала її зі школи. Це для неї неприємні спогади. Їй образливо, що в інших дітей повноцінні сім`ї, а в неї мама нібито і є, а фактично така відсутня у її житті.

З ОСОБА_15 (другим чоловіком мами) у неї нормальні стосунки. Він приїжджав з мамою і завжди привозив подарунки, купляв необхідні їм речі. Деколи з ним контактують. Він розказував, що від мами ( ОСОБА_12 ) залишається лише негатив.

Доповнила, що згодом з мамою зустрічались лише тоді, коли виникала потреба їх появи в органі опіки та піклування. Тоді мама передавала для них деякі продукти. Вважає, що лише з метою показати себе з позитивної сторони. Фінансово не допомагала. Мати мала доступ до їх телефонів, але не писала їм, тільки почала це робити недавно, перед судовими засіданнями.

Не заперечує, що приблизно у 2020 році заблокувала мамин номер, не хоче з нею контактувати. На сьогоднішній день ніхто з матір`ю не спілкується через дуже погані відносини. Вони з сестрою заблокували її номер у своїх телефонах. Після спілкування з мамою їх болить голова, оскільки таке призводить лише до негативу.

Вважає, що позбавлення її матері батьківських прав здійснюється з метою її кращого майбутнього. Мама не дає можливості забрати татову пенсію, оскільки немає необхідних документів, не дозволяє бабці бути опікуном; а це б покращило їх матеріальне становище. Вона впевнена, що мама не дасть на бабцю ОСОБА_1 довіреність, оскільки чула, як це вже обговорювалось.

Нічого позитивного про маму не може згадати. Не сумує за нею. На її думку, мама не любить її, так як не відчуває від неї таких почуттів. Коли вона була меншою, то просила маму про спокійне, дружнє життя між нею та бабцею ОСОБА_1 . Вважає, що таке примирення могло бути близько двох років назад, але тепер це неможливо. Вона давала мамі багато шансів все змінити. Тепер впевнена, що нічого не зміниться на краще. Вважає, що варто позбавити її маму батьківських прав.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні пояснив, що він працює практичним психологом. Наприкінці 2018 року до нього звернулася ОСОБА_1 на підставі скерування сімейного лікаря з метою визначення психоемоційного стану дитини - ОСОБА_23 та надання корекції. До цього часу він не був знайомий з їхньою сім`єю. У 2019 році він також спілкувався з дитиною ОСОБА_27 , оскільки в той час вона проживала у селі з дідусем та бабусею, але бажала переїхати проживати у Дрогобич . ОСОБА_8 перебувала у незадовільному стані і ОСОБА_9 була не дуже в хорошому стані. У дітей були трагічні події в житті, зокрема, загинув їх батько. Діти хотіли проживати з батьком, а стосовно матері - у них були в основному негативні відгуки. Їм бракувало близьких стосунків як з батьком, так і з матір`ю. У той же час, вони більше підтримували зв`язок із батьком. Оскільки діти потім проживали зі ОСОБА_18 , яка опікувалася ними, то приходили вони до нього разом з нею. Він зрозумів, що батьки дівчаток перебувають за кордоном. З дітьми він проводив психологічні тести. Були моменти, коли у невербальній формі вони виражали бажання в об`єднанні сім`ї, при цьому, згадували маму. Стверджувати, що стосунки дітей з матір`ю постійно погіршувались, не може.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що його внучки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом з ним та його дружиною (позивачкою ОСОБА_1 ). ОСОБА_8 живе з ними протягом п`яти років, а ОСОБА_9 - протягом чотирьох. За цей час брат відповідачки ОСОБА_3 приносив їм дві сумки речей та продуктів, які передала остання дітям. Усе необхідне дітям дають він та його дружина. Він з відповідачкою не сварився, лише був випадок у 2021 році, коли дитина подзвонила зі школи та повідомила, що приїхала її мама, то він відправився туди і забрав дитину додому. Він ніколи не забороняв відповідачці бачитися з доньками, але пригадує, що приходила вона до них лише один раз. Матеріальну допомогу в утриманні дітей надавав лише їхній син, тому, після його загибелі, їм з дружиною стало досить важко на свою пенсію забезпечити дівчат усім необхідним. Свого часу відповідачка звернулася з позовом до батька дітей про стягнення аліментів на їх утримання. Останній справно сплачував такі, однак, після того, як діти перейшли проживати до нього з дружиною, син припинив платити аліменти. Син приїжджав з-за кордону у відпустку на місяць і разом з дітьми проживав у Дрогобичі.

Свідок ОСОБА_29 у судовому засідання пояснила, що проживає в селі Михайлевичі по сусідству зі ОСОБА_12 . Їй відомо, що відповідачка після заміжжя проживала в Дрогобичі, але згодом, коли діти були ще маленькими, повернулася в село до своїх батьків. Батько дітей не приїжджав до них та не допомагав. Оскільки ОСОБА_12 було фінансово важко забезпечити дівчат усім необхідним, вона змушена була поїхати в Польщу на заробітки, залишивши дітей на своїх батьків. У селі дівчата проживали в хороших умовах. Туди приїжджали працівники Органу опіки та піклування, перевіряли умови проживання, і жодних претензій з даного приводу не було. Зазначила, що ОСОБА_30 є доброю мамою, вона завжди дбала про дітей, як і дбали про дітей її батьки. Однак, після того, як ОСОБА_8 перейшла навчатися у 5 клас у міську школу, то остання й забажала переїхати проживати в м.Дрогобич до бабусі з дідусем (татових батьків). Коли ОСОБА_9 пішла у 4 клас, її теж батько забрав до міста. Дітей перестали пускати до села. Їй також відомо, що відповідачка передавала з-за кордону своїй мамі (бабусі дітей) різні речі, які остання везла до міста донечкам, однак, часто поверталася з тими речами, так як її там не впускали.

Свідок ОСОБА_31 суду пояснила, що вона знає сім`ю відповідачки ОСОБА_12 . Коли приїжджала в село, інколи до них заходила, вони дуже порядні люди. Зазначила, що вона працювала в Дрогобичі у квітковому кіоску і туди до неї приходила мама ОСОБА_32 - пані ОСОБА_33 , яка залишала для дітей посилку від відповідачки, в тому числі, й гроші. Все це потім забирала ОСОБА_8 . При спілкуванні з відповідачкою, пригадує, як та переймалася долею дітей, казала, що все склалося не так, як би вона бажала. Батька ж дівчаток вона бачила ще у той час, коли ОСОБА_34 була з ним у стосунках. Передачі з-за кордону у неї залишали ще до того, як почалась повномасштабна війна. Інколи вона бачила, як ОСОБА_8 зустрічалася в місті з мамою (відповідачкою), вони щось разом купували, тому вважала, що між ними відносно хороші стосунки.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що вона є хресною мамою ОСОБА_36 . Вона знає ОСОБА_12 , як дуже хорошу маму. Остання вже довший час не проживала із батьком дітей ще до їх розлучення, дівчатка ще були маленькими. Вона (свідок) з дітьми не розмовляла про батька. До певного часу у їхніх з мамою стосунках все було добре. Навіть, коли діти уже проживали в Дрогобичі, ОСОБА_34 забирала їх до села, вони разом приїжджали до неї в гості. Відповідачка належно виконувала свої обов`язки по відношенні до доньок, у них були хороші стосунки. Тому їй залишається незрозумілим, що між ними відбулося. Коли у ОСОБА_9 був День народження (2020, 2021 р.р.), вона йшла її вітати. ОСОБА_30 , будучи за кордоном, знала про це і просила придбати подарунок дитині також від неї. Для цього вона перераховувала їй гроші на картку. Пригадує, як одного разу ОСОБА_9 вибрала собі подарунок від мами, купили його, після чого вона запропонувала їй поговорити з мамою по телефону. ОСОБА_34 хотіла привітати доньку, тому вони зв`язались по відеозв`язку, проте, на її здивування, ОСОБА_9 відмовилась розмовляти і сховалась. Вона не стала з`ясовувати у дітей причину такої поведінки, а самі вони не бажали розповідати. Однак, помітила, що проживши певний час у Дрогобичі, діти почали відсторонюватися від мами. Відповідачка відповідально ставилася до свого обов`язку з виховання дітей. Їй відомо, що ОСОБА_34 постійно телефонувала до класного керівника, але згодом діти перейшли навчатися до міста. До 2018 - 2019 р. діти ще контактували з ОСОБА_37 , приїжджали разом у село. Але вона не знає, що потім трапилось, оскільки діти нічого не розповідали. На її намагання щось довідатись, дівчата дали їй зрозуміти, що це не її справа. ОСОБА_8 перейшла навчатися до школи в Дрогобичі, тому й залишилася там проживати, їй важко було щодня їздити. А ОСОБА_9 до міста забрав її батько. Якось ОСОБА_30 попросила у неї відвезти дітям посилку із солодощами та одягом. Вона туди заїхала, після чого взяла ОСОБА_9 із собою погуляти. Помітила, що коли вони наодинці, то дитина більш відкрита, не скута, бо в інших випадках, вона ніби боїться когось. Певний період часу було таке, що вона не могла додзвонитись до ОСОБА_9 , оскільки телефон був заблокованим, а ОСОБА_8 не піднімала слухавки. Оскільки відповідачка також не могла додзвонитися до дітей, то просила її зв`язатися з ними. Їй також відомо, що ОСОБА_34 їздила до дітей по їх місцю проживання, однак, їй не відчиняли дверей.

Свідок ОСОБА_38 суду пояснив, що він доводиться відповідачці рідним братом, тому йому відомо, що позивачка ОСОБА_1 звинувачувала у смерті свого сина відповідачку ОСОБА_12 . Він бачив телефонні повідомлення такого характеру, відправлені позивачкою його сестрі. Зазначив, що остання не з власного бажання поїхала в Польщу, її змусили обставини, оскільки необхідно було утримувати дітей, а батько їм не допомагав матеріально. Діти жили в селі з його та відповідачки батьками. Однак, батько дітей згодом приїхав туди та забрав до себе молодшу доньку. Старша ( ОСОБА_8 ) навчалася в місті, тому залишилася там швидше. Відповідачка з Польщі передавала для дітей продукти та одяг. Він особисто зі своєю матір`ю їздив до дітей, щоб віддати ці посилки, однак, їм не завжди відчиняли там двері. Неодноразово ОСОБА_30 мамою передавала гроші для дітей. Вона завжди піклувалася дітьми та допомагала їм, чим могла. Батько дітей теж був у Польщі, діти жили з його батьками. У відповідачки з чоловіком були не дуже хороші відносини, тому вона свого часу переїхала з дітьми проживати в село до своїх батьків.

Додатково пояснив, що він є хресним батьком ОСОБА_8 . Проте, він не має змоги з нею спілкуватися, оскільки дитина заблокувала вхідні дзвінки як від нього, так від інших родичів. Зі сторони відповідачки жодних агресивних дій по відношенні до дітей не було. На його думку, ОСОБА_39 , звернувшись із даним позовом, мстить відповідачці, оскільки вважає таку винною у смерті свого сина.

За життя батька дітей, відповідач зверталася до останнього за дозволом на виїзд з ними за кордон, однак, той відмовлявся такий надати. ОСОБА_30 не приймала рішень щодо переїзду дітей до батька, а точніше, до його батьків. ОСОБА_8 самостійно поїхала до міста, де і залишилася проживати, а ОСОБА_9 згодом забрав до себе батько. ОСОБА_12 не хотіла травмувати дітей, тому не зверталася до поліції.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»; правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 227/2272/18).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд зазначає, що при вирішенні питань, які стосуються дітей, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав їхньої матері, в першу чергу мають бути враховані інтереси дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відтак, позбавлення батьківських прав допускається лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні даного питання необхідно впевнитися не лише у невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, то така застосовується судом лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, зокрема, що вона систематично, після вжитих до неї заходів попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин.

При цьому, як вбачається з характеристик, листів закладів освіти, де навчаються (навчалися) діти відповідачки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , серед іншого, у телефонному режимі цікавилася у класного керівника успіхами дітей у навчанні; у вересні 2021 року відвідувала навчальні заклади, де навчаються дочки, намагалась відновити активне спілкування з ними. Останній раз ОСОБА_3 розмовляла з директором ліцею, де навчається ОСОБА_8 , у червні 2022 року.

З матеріалів справи та показань свідків встановлено, що ОСОБА_3 передавала кошти на утримання дітей, одяг, оплачувала дочці послуги репетитора, намагалася спілкуватися з дітьми, періодично цікавилася їхнім життям.

Враховуючи, що умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своїх дітей, а досліджені в судовому засіданні докази є недостатніми в розумінні ст.80 ЦПК України.

Отже, стороною позивача не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї, зокрема, її виїзд на заробітки у Республіку Польща, до якого спонукала відсутність коштів для належного утримання дітей; відсутність підтримки батька дітей, який також виїхав за кордон на заробітки; виникнення у сім`ї відповідачки (її батьків), де попередньо проживали діти, побутових конфліктів, що призвели до небажання дітей проживати в селі. ОСОБА_3 намагалася підтримувати зв`язок із дітьми, а саме, в телефонному режимі, проте, її абонентський номер блокувався як дітьми, так і бабусею (позивачкою), з якою вони проживали, що не заперечується сторонами.

Суд також бере до уваги, що відповідачка зверталася у правоохоронні органи з заявами щодо визначення місця перебування дітей, відібрання дітей у ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що остання створювала перешкоди у спілкуванні з ними.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Слід зазначити, що у справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу зі сторони правоохоронних органів, притягнення до відповідальності, зокрема адміністративної, проведення бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові та у поясненнях позивачів доводів щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Беручи до уваги викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить достатніх підстав для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей.

Відтак, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2023.

Суддя Марія Грицай