Провадження №4-с/369/90/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , державний виконавець: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) старший державний виконавець Дрижко Т.М. на бездіяльність органу примусового виконання, -

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , державний виконавець: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) старший державний виконавець Дрижко Т.М. на бездіяльність органу примусового виконання.

У своїй скарзі ОСОБА_1 просила суд: скасувати повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Дрижко Т. М. від 01.08.2023 р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом виданим 25.07.2023 р. Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі № 369/4776/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувавала тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.07.2022 р. відкрито провадження у справі № 369/4776/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих у ДТП. Рішення суду від 12.09.2022 р. позов задоволений частково, а саме: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 1300 грн (одна тисяча триста грн 00 коп.), на відшкодування моральної шкоди 3000 грн (три тисячі грн).

16.05.2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову у справі № 369/4776/22, якою задовольнив апеляційну скаргу, а саме вирішив: Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2022 року в частині стягнення матеріальної шкоди та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 35 595 грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 629 грн. 86 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Тобто, апеляційний суд ухвалив нове рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди, але залишив в силі рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди (3 000 грн).

В частині стягнення моральної шкоди суд видав виконавчий лист.

27.07.2023 року скаржниця подала виконавчий лист до примусового виконання до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі.

Однак, 01.08.2023 року старший державний виконавець Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Щербань І.П. склала повідомлення про повернення виконавчого листа стягувача без виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на відсутність у виконавчому документі інформації про дату народження боржника.

Враховуючи наведене, скаржниця просила суд скасувати повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Дрижко Т. М. від 01.08.2023 р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом виданим 25.07.2023 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/4776/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Ухвалою суду від 23.08.2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

У судове засідання 05.09.2023 року скаржниця, боржник та орган ДВС не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином, неявка яких у відповідності до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду скарги.

04.09.2023 року скаржниця подала до суду заяву, у якій просила провести призначене судове засідання за її відсутності та задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2022 р. у справі № 369/4776/22, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 1 300 грн (одна тисяча триста грн 00 коп.), на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн (три тисячі грн).

16.05.2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову у справі № 369/4776/22, якою задовольнив апеляційну скаргу, а саме рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2022 року в частині стягнення матеріальної шкоди та розподілу судових витрат скасував. Ухвалив в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 35 595 грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 629 грн. 86 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

В частині стягнення моральної шкоди суд 25.07.2023 року видав виконавчий лист.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 3 Закону виконавчий лист, виданий судом, є виконавчим документом, який відповідно до цього Закону підлягає примусовому виконанню.

Виконавчий лист пред`явлений для примусового виконання до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Відповідно до повідомлення старшого державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Дрижко Т.М. від 01 серпня 2023 року: виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутня дата народження боржника. На підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону такий виконавчий документ повернутий без прийняття до виконання.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Вирішуючи скаргу, суд, застосовуючи вказані норми Закону України «Про виконавче провадження» приходить до висновку про підставність вимог скарги та незаконність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Як вбачається із виконавчого листа, виданого судом у справі № 369/4776/22, у ньому зазначені його назва і дата видачі, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування, ідентифікаційний код, місце знаходження та реквізити рахунків стягувача, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення; дата набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення до виконання.

Щодо особи боржника зазначена така інформація: його прізвище та ім`я ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , адреса місця проживання чи перебування - адреса: АДРЕСА_1 .

Дійсно інформації про дату народження боржника виконавчий лист не містить.

Визнаючи незаконними дії виконавця щодо повернення стягувачу без виконання виконавчого листа з підстав відсутності у ньому даних про дату народження боржника, суд виходить з того, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений повноваженнями самостійно отримати вказану інформацію з метою ідентифікації особи боржника та захисту інтересів стягувача.

Правовий висновок про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання, неодноразово і послідовно викладено у постановах Верховного Суду України: від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, від 25 червня 2014 року у справі № 6-62 цс14, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду: від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

При виборі і застосуванні норми права у спірних правовідносинах суд відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує означені висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах з подібними правовідносинам та приходить до висновку про відсутність законних підстав для повернення виконавчого документа без виконання.

Зазначені у виконавчому документі відомості щодо боржника дають змогу однозначно ідентифікувати особу боржника для цілей виконавчого провадження, враховуючи, що до облікової картки фізичної особи - платника податків вноситься, серед іншої, така інформація: прізвище, ім`я, дата та місце народження, місце проживання, серія, номер свідоцтва про народження та паспорта, ким і коли виданий (за змістом статті 70.2 Податкового кодексу України).

За таких обставин відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, при наявності даних щодо його прізвища, імені, реєстраційного номера облікової картки платника податків та адреси місця проживання не породжує обґрунтованих сумнівів щодо ідентифікації особи боржника з метою примусового виконання судового рішення, і тому сама по собі не може бути підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому вимоги скарги про скасування повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Дрижко Т. М. від 01.08.2023 р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання підлягають до задоволення.

Натомість вимога заявника про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження не підлягає задоволенню з огляду на те, що суд не може підміняти виконавчу службу та перебирати на себе повноваження щодо відкриття виконавчого провадження, яке віднесено до компетенції виконавця. Тому в цій частині суд задовольняє вимогу в частині зобов`язання виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає за необхідне також вказати щодо порушення прав стягувача.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник обґрунтовував порушення своїх прав як стягувача тим, що дії виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без виконання є незаконними, оскільки всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не спрямовані на ефективне та своєчасне здійснення заходів з примусового виконання рішення суду. Вказував на формальність та упередженість дій державного виконавця, який мав право самостійно отримати відомості щодо дати народження боржника з метою примусового виконання виконавчого документа.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішенням іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.

Згідно з положеннями розділу VIII ЦПК України в процесі судового контрою за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд поновлює порушене право заявника, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій або бездіяльності виконавця незаконними та зобов`язання усунути порушення згідно з положеннями статей 447, 453 ЦПК України.

Повернення виконавчого документа без виконання з формальних підстав, за наявності у ньому інформації, що достовірно ідентифікує особу боржника, становить втручання у право заявника на судовий розгляд, оскільки перешкоджає швидкому виконанню судового рішення. Вказане може вплинути на розумність строків реалізації права стягувача на справедливий суд, оскільки право на суд є захищеним лише у разі виконання судового рішення у порядку, передбаченому законом.

Внаслідок повернення виконавчого документа без прийняття до виконання створюється ситуація, коли стягувач на заключному етапі захисту своїх цивільних прав, під час примусового виконання остаточного судового рішення змушений вживати додаткових зусиль для поновлення порушених прав, зокрема, повторно звертатись до суду для усунення недоліків виконавчого листа та повторного пред`являти його до виконання. Враховуючи, що вимоги цивільно-процесуального законодавства не передбачають обов`язок учасника справи надавати суду інформацію про дату народження потенційного боржника (частина третя статті 175 ЦПК України, стаття 185 ЦПК України в редакції 2004 року), суд не завжди має змогу зазначати цю інформацію у виконавчому листі.

Таким чином, скасовуючи відповідне повідомлення виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, суд поновлює порушене право заявника на своєчасне та ефективне виконання судового рішення, хоч прямо про це й не зазначив у судовому рішенні. Враховуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , державний виконавець: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) старший державний виконавець Дрижко Т.М. на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити частково.

Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Дрижко Т. М. від 01.08.2023 р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом виданим 25.07.2023 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/4776/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у прядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Повну ухвалу складено: 06.09.2023 року.

Суддя А.В. Янченко