Справа № 335/4933/23
Провадження №: 2-о/337/234/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Кучерук І.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

08.06.2023 року представник ОСОБА_1 , адвокат Пономаренко О.О., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою, про встановлення факту, який має юридичне значення, встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України в порядку ст. 315-319 ЦПК України в якій просить встановити факт позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України у період з 04.04.2022 року по 06.04.2022 року.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2023 року, матеріали заяви ОСОБА_1 , направлені за підсудністю до Синельниківського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2023 року матеріали заяви ОСОБА_1 , передані за територіальною підсудністю доХортицького районного суду м. Запоріжжя.

21.08.2023 року матеріали заяви ОСОБА_1 надійшли до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

У заяві ставиться питання про встановлення факту позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи, внаслідок збройної агресії проти України, у період з 04.04.2022 року по 06.04.2022 року.

З роз`яснень, викладених в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

Прийнятий 26.01.2022 року Закон України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», який унормовуєі визначає основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також членів їхніх сімей.

Отже, законодавством встановлено позасудовий порядок встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

В обґрунтування заяви представник посилається на те, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань КП "Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Токмацької міської ради та знаходячись 04 квітня 2022 року на своєму робочому місці, був затриманий представниками збройних сил Російської федерації. На місці затримання у заявника були вилучені особисті документи, надіті наручники, після чого його було доставлено до приміщення ізолятору тимчасового тримання відділку поліції м. Токмак за адресою: вул. Центральна, 43, м. Токмак, Пологівський район Запорізька область. Під час затримання від ОСОБА_1 вимагали надати інформацію про місце знаходження військових ЗСУ, які перебували на лікуванні (поранені) та тих, що переховувались у лікарні. Не отримавши інформації за вищевказаними обставинами, до заявника були застосовані тортури, небезпечні для життя та здоров`я. Так, заявника били дерев`яними битами по голові, шиї, тулубу, рукам та ногам; неодноразово підключали до тіла електричний струм, внаслідок чого він втрачав свідомість. Також ОСОБА_1 не давали їсти, пити та не виводили з камери на свіже повітря. За результатом тортур ОСОБА_1 отримав чисельні тілесні ушкодження. 06 квітня 2022 року заявнику вивели з камери ізолятору тимчасового тримання відділку поліції м. Токмак та ввечері відпустили додому, заборонивши виїзд за межі міста. За фактом позбавлення особистої свободи та отриманих тілесних ушкоджень, триває досудове розслідування у слідчому відділі Управління Служби безпеки України в Запорізькій області №0000236 від 22.03.2022 року за ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_1 було визнано потерпілим по цій справі. Наприкінці січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. Заявник отримав відповідь від 05.05.2023 року за №22/С-1800-8.3- 4920, в якій зазначається, що Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України на засіданні від 18 квітня 2023 року більшістю голосів прийнято рішення про непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що рішення про встановлення зазначеного факту не набрало достатньої кількості голосів. В зв`язку із цим, ОСОБА_1 звертається до суду із даною заявою для встановлення юридичного факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», прийняття рішень з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України здійснюється Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. Комісія утворюється при центральному органі виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України. Комісія здійснює діяльність відповідно до Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України,

Відповідно до п.17 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, рішення Комісії про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку. Комісія забезпечує самопредставництво своїх інтересів в судах через представників Мінреінтеграції, уповноважених Комісією діяти від її імені.

Відповідно до ч.10 ст. 4 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», рішення Комісії про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з рекомендаціями, наданими у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відмова відповідного органу в установленні факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Відповідно до наданих до заяви документів, встановлення факту позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, заявник пов`язує з виникненням у нього права на отримання державної грошової допомоги, що підтверджується відповідною заявою від 31.01.2023 року наданої до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України разом із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи.

Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, 18.04.2023 року було відмовлено у встановленні факту позбавлення особистої свободи стосовно ОСОБА_1 , що відповідно унеможливлює отримання державної грошової допомоги, та дана відмова може бути оскаржена у встановленому законом порядку, в порядку адміністративного судочинства.

Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Встановити факт можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що: «якщо вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами частини першої статті 377, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у цивільній справі підлягає закриттю. Таким чином, якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Таким чином, встановити факт позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч.2-5 ст. 186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище та, беручи до уваги, що заявник звернувся до суду із заявою, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наявні підстави для відмови у відкритті провадження за заявою.

Керуючись ст.19, 186, 293, 315, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у встановленні факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржена до адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: