ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В., Никифоряка Л.П., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року у цивільній справі №429/10408/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року позовні вимоги задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 173ДЖ/30/08И в розмірі 36 957,48 доларів США, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту 30 042,23 доларів США; заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом 6 914,91 доларів США; суми пені за порушення строків виконання зобов`язань 0,34 доларів США. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку 14.05.2021 року подав апеляційну скаргу, яка разом із матеріалами справи надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника позивача ПАТ «ПУМБ» ТОВ «АНСУ».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог банку та вирішено питання про судові витрати.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» задоволено частково: ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2021 року про відкриття апеляційного провадження та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року скасовано та передано справу № 429/10408/12 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

09 травня 2023 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла справа № 429/10408/12.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року.

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 11.05.2023 року як таку, що ухвалена із порушенням норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 скасовано у зв`язку із її постановленням у складі судді Максюти Ж.І. одноособово та передано справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

18 травня 2023 року справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду та протоколом автоматизованого розподілу справі від 18 серпня 2023 року у зв`язку із перебуванням судді Максюти Ж.І. передана колегії суддів: Новіковій Г.В., Гапонову А.В., Никифоряку Л.П.

Враховуючи наведене, а також наявні в матеріалах справи документи колегія суддів приходить до висновку що апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою ОСОБА_1 не може бути відкрито з огляду на наступне.

Підпунктом 13 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. При цьому виходячи із положень п/п.9 та 11 зазначеного розділу апеляційні скарги не залежно від моменту їх подачі розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно із положеннями ч.2 ,3 ст. 354 ЦПК України, чинній на момент вирішення судом питання щодо можливості поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. При цьому зазначено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (ч. 2 ст. 358 ЦПК України).

Додана до апеляційної скарги заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що йому не було відомо про ухвалення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року, копія цього рішення йому судом не направлялась. 21 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу копії зазначеного судового рішення, а його копію отримано лише 11 травня 2021 року.

З матеріалів справи а саме із протоколу судового засідання від 04 лютого 2013 року вбачається, що при оголошенні оскаржуваного рішення була присутня відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки (т.1 а.с.49). При цьому як зазначено в самому рішенні від 04 лютого 2013 року ОСОБА_2 визнала позов. (т.1 а.с. 50-51).

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 наполягав на тому, що їм не було відомо про наявність оскаржуваного рішення до моменту його отримання за заявою у квітні 2021 року.

Однак в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою підтвердженою адресною довідкою (т.1 а.с.34) поштової кореспонденції Апеляційного суду Дніпровської області в рамках розгляду апеляційної скарги на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду від 27.02.2014 року у справі №429/10408/12 (т.1 а.с. 97)

Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи №429/10408/12 зі зворотнього боку якої є розписка про ознайомлення з матеріалами справи 10 лютого 2021 року.

Крім того, як зазначалось ТОВ «АНСУ» в касаційній скарзі на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 ЗВЕРТАВСЯ ДО Павлоградського міськрайонного суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо виконання рішення у справі №429/10408/12 (т.3 а.с.4-5)

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 дійсно звертався до суду першої інстанції із зазначеною скаргою, розгляд якої ухвалою від 22 лютого 2021 року було призначено до розгляду на квітень 2021 року (т.3 а.с.211-213).

Таким чином доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, оскільки йому було відомо про наявність оскаржуваного рішення ще на початку 2021 року, а з апеляційною скаргою він звернувся тільки у травні 2021 року. Тому доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження вказані відповідачем, визнаються не поважним. Крім того слід звернути увагу що ОСОБА_1 пропустив річний строк на апеляційне оскарження і матеріали справи не містять виключних обставин для такого поновлення.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 26.01.2022 року у справі 345/3838/14-цта від 14.12.2020 року у справі №521/2816/15-ц, за правилами частини третьої статті 354 та частини другої статті 358 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Отже, положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право суду на поновлення строку на апеляційне оскарження, але не вказують про обов`язок вчинення таких дій.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Однак право на доступ до суду не є абсолютним, воно може підлягати законним обмеженням, внаслідок дії закону, зокрема норм процесуального права.

Також, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Данні положення кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 44 ЦПК України, в якій зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року заява №236/03).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (п. п. 33, 34 рішення ЄСПЛ від 20 червня 2011 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №201/11460/19 та від 26 квітня 2021 року у справі №753/7619/19.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження більше ніж на рік.

Також слід зазначити, що принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Отже, застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні рішення суду від 04 лютого 2023 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Керуючись ст. 357, ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року відмовити.

Цивільну справу №429/10408/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, повернути до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: