Провадження № 2/947/316/23
Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі , -
Крулькевич звернувся до суду з даним позовом у якому обґрунтовуючи позовні вимоги просив суд виділити в натурі належні йому 40/100 частини домоволодіння на з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок літ. «М», загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 92,9 кв.м., огорожа № 6, 40/100 частини домоволодіння на з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 зі спільної часткової власності в цілу частку ? окрему одиницю нерухомого майна та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 40/100 частини домоволодіння на з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач Белодон відповідно письмових заяв не заперечував проти позовних вимог.
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 28.12.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.01.22р. розглянуто клопотання позивача про витребування доказів,та задоволено частково
Позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, із будь - якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялись повідомлення за місцем знаходження відповідача, однак, згідно поштового повідомлення (наявне в матеріалах справи), адресат за місцем свого знаходження відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку .
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Також, 15.08.2007 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0151 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Як вбачається із вищевказаного договору купівлі-продажу частини домоволодіння, на момент здійснення правочину, у власності ОСОБА_2 перебувало 70/100 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому від 21.02.2000 р., за № 006649 та 9/100 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А., 02.09.2002 р., реєстр № 1828.
Таким чином, частка ОСОБА_2 у спільному майні після продажу ОСОБА_1 , 40/100 частини домоволодіння склала 39/100.
У 2007 р. позивачем були здійснені будівельні роботи у своїй частині домоволодіння, внаслідок чого, площа будинку позивача збільшилась та загальна площа склала 231,9 кв.м., а житлова площа 92,9 кв.м.
Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 23.03.2010 р. № 131 було погоджено прийняття об`єкту будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію та 02.11.2010 р. Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради була видана довідка про погодження об`єкта будівництва в експлуатацію.

У 2016 році позивач звертався до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо можливості виділу його частки домоволодіння в натурі.

Згідно зі змістом висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого, за адресою: АДРЕСА_1 від 16.03.2016 р. № 468470.72.16, за технічними показниками об`єкт може бути поділено, а склад новоутворених об`єктів включає в себе:

-Житловий будинок літ. «М», загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 92,9 кв.м., огорожа № 6, на земельній ділянці площею 151 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що складає одиницю та належить мені на праві власності;

-Житловий будинок літ. «К», загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею, 92,9 кв.м., огорожа № 5, на земельній ділянці площею 91,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що складає одиницю та належить ОСОБА_2 .

Юридичним департаментом Одеської міської ради ОСОБА_1 , видано довідку про резервування адреси об`єкта нерухомого майна у Адресному реєстрі міста Одеси від 29.03.2016 р. № 370575/1, - АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2016 р. № 272 було затверджено висновок щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого, за адресою: АДРЕСА_1 , складеного «БТІ» Одеської міської ради за № 468470.72.16 від 16.03.2016 р. та надано адресу об`єкту нерухомого майна, що в цілому складається з житлового будинку літ. «М», загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 92,9 кв.м., огорожа № 6 - АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_1 .

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності ? це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна ? це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Частиною 3 ст. 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно. За відсутності згоди співвласників на поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

З цього слідує, що ініціатор виділу частки будинку в натурі зобов`язаний довести технічну можливість такого виділу. Таке доведення можливе шляхом проведення відповідного обстеження об`єкту та складення відповідно висновку про технічну можливість виділення частки в натурі.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності ? це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, що мною не порушується, оскільки моя частка в спільній частковій власності має окремий вихід, при цьому не порушуються права інших співвласників.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 р. в справі №545/3753/16-ц, дійшов правового висновку, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів судового захисту цивільних прав і інтересів, тому вимоги про визнання права власності на цілу частку об`єкта нерухомого майна, є таким, що узгоджується з вимогами законодавства.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273,280-289 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належні йому 40/100 частини домоволодіння на з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок літ. «М», загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 92,9 кв.м., огорожа № 6, 40/100 частини домоволодіння на з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 зі спільної часткової власності в цілу частку ? окрему одиницю нерухомого майна.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 40/100 частини домоволодіння на з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бескровний Я. В.