Справа № 211/1447/18
Провадження № 2/211/29/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , який в ході розгляду справи уточнив, та в редакції уточненого позову від 14.12.2022 просить суд стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 вартості проданого автомобіля Шкода Октавія чорного кольору, 2011 року випуску з номерними знаками НОМЕР_1 , а саме 118 388,56 грн. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що з 13 січня 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням суду від 13 квітня 2018 року між ними розірваний. У період шлюбу у 2017 році за спільні кошти ними було придбано указаний автомобіль, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . У зв`язку з розірванням шлюбу між ними постало питання про поділ спільного майна подружжя, однак вирішити мирним шляхом спосіб користування спільним майном не виявилось можливим, оскільки відповідачка продала автомобіль без його дозволу. Відповідно до судової авто товарознавчої експертизи щодо встановлення ринкової вартості автомобіля, вартість автівки склала 236 777,12 грн. Тому просить задовольнити вимоги, стягнувши з відповідачки половину вартості спірного рухомого майна.

Ухвалою суду від 05 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 02 липня 2020 року здійснено перехід розгляду справи від спрощеного до загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року призначено у справі авто товарознавчу експертизу щодо встановлення ринкової вартості автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 .

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви представників сторін : представника позивача ОСОБА_1 адвоката Брюховецького М.М. та відповідача ОСОБА_2 адвоката Вовк Л.М. про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на вимогах наполягає, представник відповідача вимоги не визнає.

В обґрунтування відзиву на уточнений позов представником відповідача зазначено, що 21.03.2017, через два місяці після укладення шлюбу, відповідачем було продано автомобіль Skoda Fabia червоного кольору 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 , що належав їй на праві власності та був придбаний за власні кошти до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_3 . Замість проданого транспортного засобу нею було придбано автомобіль Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 . Позивач до вказаного автомобіля ніякого відношення не мав, коштів на його придбання, утримання, ремонт та профілактику ніколи не давав. Після покупки автомобіля грошей у відповідачки теж не було, тому автомобіль знаходився у занедбаному стані і потребував ремонту. Оскільки позивач категорично відмовлявся надавати гроші на утримання автівки, вона змушена була авто продати. Вважає, що позивач не довів належність транспортного засобу до спільної сумісної власності подружжя, не підтвердив наявність грошових коштів на придбання спірного автомобіля, оскільки факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. При цьому кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, пішли на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , на утримання якого позивач кошти не надавав, а тому кошти були витрачені в інтересах родини. З позицією позивача щодо визначення вартості автомобіля вона не згодна, оскільки ФОП ОСОБА_5 візуально оглядав автомобіль і визначав його вартість під час укладення договору купівлі-продажу від 11.05.2018, а сам звіт складався 24.05.2018 за її заявою, що є логічним і не викликає сумніву. Вважає, що вартість транспортного засобу не може перевищувати 156 272.90 грн., тому що стосується саме спірного автомобіля, а не узагальненої ринкової вартості подібного автомобіля, без урахування стану конкретного автомобіля. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як установлено судом та не оспорюється сторонами, з 13 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9 копія свідоцтва), який рішенням суду від 13 квітня 2018 року між ними розірваний.

За відомостями Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 19.06.2018, станом на 15.05.2018, автомобіль Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , зареєстрований 24.03.2017 на підставі договору купівлі-продажу 7221/17/000693 від 24.03.2017, виданого ТОВ «Трансмехбуд-2015» на ОСОБА_2 . А 11.05.2018 вказаний транспортний засіб перереєстровано на іншого власника (а.с. 30), що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 7221/18/003908 від 11 травня 2018 року, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «Трансмехбуд-2015», що став підставою проведення 11 травня 2018 року перереєстрації транспортного засобу Skoda Octavia А5 з ОСОБА_2 на ОСОБА_6 (а.с. 105-110).

Згідно з висновком експерта № 96/22 від 23 серпня 2022 року судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості транспортного засобу Skoda Octavia А5, 2010 р.в., державний номер НОМЕР_1 двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , середня ринкова ціна транспортного засобу Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 станом на 11.05.2018 складає 236 777,12 грн. Ринкова вартість транспортного засобу Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 станом на 11.05.2018 з урахуванням стану автомобіля на момент продажу, відповідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_5 , який склав звіт після візуального огляду транспортного засобу, складає 156 272,90 грн. (а.с. 143-159). Суд бере до уваги висновок експерта Рейнюка О.В. оскільки даний висновок наданий за ухвалою суду про призначення авто товарознавчої експертизи.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).

Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що «у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого».

Щодо правового механізму визначення розміру такої компенсації

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає.

Відповідачка в силу зазначеного не спростувала презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

Вартість спірного автомобіля встановлено на підставі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності, який складено на підставі ухвали суду та приймається судом в якості належного та допустимого доказу, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При цьому враховуючи викладені висновки, з метою гарантії справедливої сатисфакції позивачу, суд приймає до уваги середню ринкову вартість автомобіля станом на 11.05.2018 у сумі 238 777,12 грн.

Посилання відповідачки на використання виручених від продажу автомобіля коштів в інтересах сім`ї не підтверджено належними доказами по справі, оскільки продаж автомобіля було вчинено майже через місяць після ухвалення рішення про розірвання шлюбу та задовго до подання нею позову до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертиз та сплати судового збору.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що експертиза проведена після відкриття провадження по справі на підставі ухвали суду, стягнені витрати на проведення експертизи в сумі 3 500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 164).

Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору, сплаченого ним при подачі позову у сумі 1 183,88 грн. яку суд вважає можливим задовольнити.

Керуючись ст. ст. 60,61,63, 70-73 СК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

В порядку розподілу майна, що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, стягнути із ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію вартості 1 / 2 частки автомобіля Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 118 388 (сто вісімнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 56 коп. та у рахунок відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору у сумі 1 183 (одна тисяча сто вісімдесят три) гривні 88 коп. та витрат на проведення експертизи в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко