Справа № 338/465/22
Провадження № 22-ц/4808/863/23
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене головуючим суддею Решетовим В.В. 04 травня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну (збільшення) розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну (збільшення) розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 2012 року до 2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Рішенням Богородчанського районного суду від 02 листопада 2016 року на відповідача покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте вказаних коштів не вистачає, дитина фактично повністю перебуває на її утриманні, на усні прохання надавати більшу суму грошей на утримання їхньої дочки відповідач не реагує. Вказала, що матеріальне становище відповідача покращилось - він працевлаштований за кордоном, систематично отримує сталий дохід, однак приховує вказані обставини.

Просила змінити розмір визначених раніше аліментів і стягувати на її користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття.

Богородчанський районний суд рішенням від 04 травня 2023 року позов задовольнив частково. Змінив розмір аліментів, визначений рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року у справі № 338/1107/16-ц. Вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнув з ОСОБА_1 1073 грн 60 коп. судового збору на користь держави. Відкликав виконавчий лист, виданий на виконання рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року (справа №338/1107/16-ц).

Не погодившись із даним рішенням суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування судом всіх обставин справи, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, змінити розмір аліментів, визначений рішенням Богородчанського районного суду від 02 листопада 2016 року та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.

Вважає, що суд помилково встановив, що матеріальне становище відповідача з 2020 року покращилося, оскільки на ОСОБА_4 зареєстровано з 13.02.2020 транспортний засіб марки «MITSUBISHI OUTLANDER» вартістю 183 259,25 грн. При цьому, на думку апелянта, місцевим судом не взято до уваги те, що на утриманні відповідача перебуває дружина, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку та дитина від нового шлюбу. Вважає, що судом не надано оцінки тому, що батько і мати повинні в рівних долях утримувати дитину. Проте в матеріалах справи немає доказів того, що позивачка має такий дохід, який дозволяє їй витрачати щомісяця на дитину 4000 грн. На думку апелянта, судом застосовано правові позиції Верховного Суду у справах №565/2071/19 та №664/252/19-ц, які стосуються інших правовідносин щодо зменшення розміру аліментів.

За наведених обставин просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення при визначенні розміру аліментів, суд врахував що відповідач є особою працездатного віку, працює за межами України, матеріальне становище відповідача поліпшилося, оскільки за ним зареєстровано з 13.02.2020 транспортний засіб марки «MITSUBISHI OUTLANDER» вартістю 183 259,25 грн, а сума аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дочки, не забезпечує належний рівень її життя. Посилання відповідача на те, що він витрачає свої доходи на утримання теперішньої дружини, дитини, яка народилася у іншому шлюбі, на думку суду, не є підставою для відмови позивачу у задоволенні її позову. Також суд зазначив, що відповідачем не надано доказів, що у нього на утриманні перебуває батько та часу такого утримання.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду відповідає цим вимогам.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Рішенням Богородчанського районного суду від 10 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 позивачка відновила дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Рішенням цього ж суду від 02 листопада 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Рішення набрало законної сили 18 листопада 2016 року.

Позивачка 16 серпня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 8).

Дочка сторін ОСОБА_3 фактично проживає з матір`ю ОСОБА_2 згідно акта про фактичне місце проживання (не проживання) в селі Старобогородчанської територіальної громади від 27.05.2022.

З 05 червня 2021 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та є батьком малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 53, 57).

Звертаючись до суду з цим позовом та обґрунтовуючи свої вимоги стосовно збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки до 4 000,00 грн щомісячно, ОСОБА_2 покликалась на недостатність розміру стягуваних аліментів для належного забезпечення дитини. Вказувала, що батько працює за кордоном, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі.

В свою чергу, відповідач заперечував покращення свого матеріального становища з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів. Натомість зазначив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, а також на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина. Крім того він має на утриманні батька, який є особою з інвалідністю.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_1 є працездатним, при цьому дані про його офіційне працевлаштування, доходи відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_1 визнав позов в частині збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_11 до 2 000,00 грн щомісячно.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір присуджених аліментів необхідно змінити, а новий розмір визначити з врахуванням положень статті 182 СК України. Виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, визначено необхідним та достатнім збільшення аліментів до 3 000,00 грн.

Посилання на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, колегія відхиляє, оскільки сторона відповідача частково визнала позов, тобто погодилася, що існують підстави для збільшення розміру аліментів.

Крім того, судом обґрунтовано взято до уваги факт покращенняматеріального становища відповідача з 2020 року, що підтверджується відомостями з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області від 14.04.2023 № 31/9/1813-2023, відповідно до яких на ОСОБА_4 з 13.02.2020 року зареєстровано транспортний засіб марки «MITSUBISHI OUTLANDER» номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого становить 183259,25 гривень.

Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває батько, який є особою з інвалідністю, є необґрунтованими, оскільки позивачем не представлено ніяких документальних відомостей про те, що батько потребує його допомоги.

Що стосується доводів апелянта про неправильність застосування місцевим судом правових позицій Верховного Суду у справах №565/2071/19 та №664/252/19-ц, які на думку представника ОСОБА_1 , стосуються інших правовідносин щодо зменшення розміру аліментів, колегія суддів зауважує таке.

Так, наявність в позивача нової сім`ї, народження другої дитини очевидно впливає на його матеріальний стан та потребує додаткових фінансових витрат.

Водночас, вказане не позбавляє відповідача обов`язку надавати матеріальну допомогу його дочці від першого шлюбу. Вказані обставини обґрунтовано взято судом першої інстанції до уваги та задоволено позовні вимоги частково.

Визначений судом розмір аліментів в 3 000,00 грн, на думку суду, не можна вважати завищеним, оскільки враховуючи вік та потреби дитини, є помірною сумою. Такий розмір, враховуючи принцип рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. А також узгоджується з вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості тощо.

Судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Підстави для скасування рішення суду за наведених апелянтом доводів відсутні.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанський районний суд рішенням від 04 травня 2023 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.